Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Давним-давно королівство жило в мирі.
Люди вірили, що їм нічого боятися.
Але в тіні ховалося
велике і жахливе зло.
Монстр напав без попередження,
знищуючи всіх і все на своєму шляху.
Але в найтемнішу годину повстав герой.
Ім'я їй було Ґлорія.
Повертайся в тінь, з якої ти прийшов!
ҐЛОРІЯ
Ґлорія поклялася, що її народ більше ніколи не буде вразливим.
Тож вона підготувала елітний загін лицарів і наказала,
щоб їхні нащадки захищали королівство покоління за поколінням.
Але якщо хочеш отримати щасливий кінець,
то завжди будь напоготові,
бо монстри завжди чатують на тебе.
ЧЕРЕЗ 1000 РОКІВ
Усім доброго вечора!
Ми ведемо прямий ефір з Ґлоріума.
-Я Нейт Найт. -Я Аламзапам Девіс.
І сьогодні у нас свято — посвята в лицарі!
-Чи не так, Пам? -Так, Нейте.
Але це також найсуперечливіша церемонія посвяти за тисячу років.
У повітрі витає хвилювання та напруженість.
Починається!
Бо сьогодні традиції будуть відкинуті,
і королівство зміниться назавжди завдяки одній людині.
Баллістер.
Дитина з вулиць із нездійсненною мрією стати лицарем.
Я тут, щоб вбити монстрів і захистити наше королівство!
Нездійсненною,
доки королева особисто не прийняла шокуюче рішення.
Ні, він не з благородної родини,
але він може мати серце героя.
І Баллістер скористався цим шансом, ставши найкращим на своєму курсі.
Курсі, на якому навчався сам…
-Амброзіус Золотосяйний. -Привіт.
Прямий нащадок самої Ґлорії
та найвідоміший майбутній лицар всього покоління.
Коли Баллістер приєднається до лав,
уперше в історії наша безпека буде в руках простолюдина.
Я не почуваюся в безпеці.
Це не те, чого хотіла Ґлорія.
Надіюся, королева знає, що робить.
Тож на сьогодні залишається єдине питання.
Чи прийме королівство цього лицаря, який може виявитися ницим?
ГІДНИЙ?
Чи прийме королівство цього лицаря, який може виявитися ницим?
Ну все, годі.
І чи буде Баллістер похмурим у найважливіший день його життя?
Я не похмурий. Я просто замислився.
Це моє замислене обличчя.
Агов, мислителю. Поглянь на мене.
Ти був кращим і працював важче за решту з нас.
Ти станеш лицарем, Бале.
Ну гаразд.
А якщо мене будуть ненавидіти?
Ніхто не ненавидить героїв країни.
Вони любитимуть тебе.
Як люблю я.
Мої лорди та леді,
церемонія посвяти почнеться вже за кілька хвилин.
Ваш меч.
Ваш меч, і не торкайтеся візка.
Добре, розслабся.
Ваш меч.
Баллістере, слухай, друже.
Я хотів сказати, що я завжди був жорстким з тобою
і завжди думав, що тобі тут не місце…
І?
Що «і»?
Невже ти думав, що я продовжу?
Чи перепрошу за своє ставлення до тебе?
Боже мій! Сміх та й годі.
Ти такий дурний. Мені подобається. Це смішно.
Агов! Баллістер думав, що я перепрошу за те,
що ставився до нього як до сміття, яким він є.
Ваш меч?
Дякую.
-Пане Баллі… -Агов, Сквайре!
Сфотографуйся зі справжнім лицарем, а не з об'єктом благодійності. Дай п'ять!
-Вдар сильніше! -Можна я…
Кадети.
Захищати королівство від зла — найвище з покликань.
Ніколи не втрачайте пильність,
не проявляйте слабкість, і завжди будьте волею Ґлорії.
-Так, Директорко! -Дякую, Директорко.
Дякую, Директорко.
Баллістере, сьогодні королівство побачить те, ким ти є насправді.
Дякую, Директорко.
-Директорко. -Дякую, Директорко.
Улюбленець вчительки.
Чекай, що? Гадаєш, я її улюбленець?
І ось, нові герої країни!
Золотосяйний!
Мої лорди й леді, Її Величність Королева.
Зараз буде «Ву!»
Я нарікаю вас сером Амброзіусом Золотосяйним,
героєм країни.
Встаньте, сере лицарю.
Момент настав.
Я з нетерпінням чекала цієї миті.
Дякую, Ваша Величносте.
Мій народе, починаючи відсьогодні
будь-хто з вас матиме можливість тримати меч, якщо захоче.
Якщо заслужить.
Я спостерігала, як цей юнак неодноразово заслуговував на це.
Твій меч.
Я нарікаю вас
сером Баллістером Безстрашним,
героєм країни!
СЕР БАЛЛІСТЕР БЕЗСТРАШНИЙ
-Безстрашний! -Так!
Безстрашний!
Так!
Безстрашний! Так!
Безстрашний!
Вітаю, сере Безстрашний.
Нехай нова ера героїв почнеться з вас.
Заарештуйте його! Він убив королеву!
-Хапаймо його! -Так, він убив королеву!
Дехто з нас не отримує щасливий кінець, на який розраховує…
бо це не таке королівство.
КОРОЛІВСТВО
І це не така історія.
Убивця королеви досі на волі.
Усі налякані.
Фрик!
Ніщо не ненавиділи так сильно з часів монстра Ґлорії.
-Він не мав бути лицарем. -Він не один із нас і ненавидів нас за це.
-Простолюдин. -Мерзотник.
-Йому не місце в королівстві. -Убивця!
Він монстр.
Він ідеальний.
НІМОНА
УБИВЦЯ КОРОЛЕВИ ДОСІ НА ВОЛІ
-Дивно. -Привіт, босе.
Чудове таємне лігво.
Сміття і атмосфера смутку довершують образ.
-Чекай. Ти хто? -Мене звати Німона.
-І як ти… -Ого! Крутезна рука! Багато було крові?
-Що? -А стару тобі віддали?
Ні. Відпусти! Що з тобою не так?
-Ох! Можна я заберу це? -Що? Поклади!
Це не для маленьких дівчаток.
«Маленьких дівчаток»?
Скільки мені, по-твоєму, років?
Не знаю. Десять?
-Підкажи. Більше чи менше? -У житті було мало дітей, так?
Так. І я хотів би, щоб так було й надалі. Тобі треба йти.
Але я тут щодо роботи.
Роботи? Якої роботи?
Усе вказано в моєму резюме.
Це просто кілька малюнків. Дуже тривожних малюнків.
О, а це ж я.
На носорогу, який нанизав кількох охоронців, як шашлик!
Так! Подобається? Я подумала, що з ілюстраціями резюме виділятиметься.
-Що? -Я нагорі.
Отже, щодо роботи…
-Якої ще роботи? -Бути твоїм помічником.
Допомагати помститися жорстокому світу, який відмовився від тебе.
Пограбуємо село? Заляжемо на дно, щоб про тебе забули,
а потім повстанемо з попелу, як фенікс, щоб скинути уряд!
Або просто поговоримо.
Словом, що твоє темне серце забажає, босе.
Твій помічник прибув.
-Мені не потрібен… -Усім лиходіям потрібен.
-Чекай, я не… -Ого! Яка стіна вбивств!
-Убивств? -Наступні цілі?
-Це не… -Кого вб'ємо?
-Я нікого не вбиватиму. -Оцього.
-Що? -Цього дуже хочеться вдарити.
Так. Дійсно хочеться. Ні, зачекай. Слухай. Це не стіна вбивств!
Це стіна невинуватості?
Стіна невинуватості.
Чекай. Хочеш сказати, що ти не лиходій?
Так!
«Так, я лиходій?»
Ні! Ні, я не лиходій! Ні.
О-о.
Що? Ти розчарована, що я не вбивця?
Ну, трохи.
-Знаєш, що? Годі. -Чому?
Справжній лиходій десь там, і мені потрібна допомога.
-Не від тебе. -Добре! Тоді від кого?
Того, хто відрізав тобі руку?
-Серйозно? -Усе складно, ясно?
Приємного арешту.
Мене не заарештують!
Убивця.
-Хочеш пообідати? -Так, люблю обіди.
І треба було забирати руку?
Баллістере?
Директорко?
Я невинний.
Присягаюся іменем Ґлорії.
Я не знаю, як…
Як це сталося.
Ми всі бачили, як це сталося.
Я почуваюся такою дурною.
Я довіряла тобі.
Королева вірила в тебе.
Вона думала, що такий, як ти, може стати героєм.
І це коштувало їй життя.
Директорко, прошу.
Ви ж знаєте, що я люблю королеву. Люблю Інституцію. Спитайте Золотосяйного.
Можна поговорити з ним?
Він засмучений, як і решта королівства.
Ти більше ні з ким не розмовлятимеш, Баллістере.
Будь ласка!
Прошу, вислухайте мене.
Ні, я більше не зроблю цієї помилки.
Директорко, дайте мені шанс.
Ми дали тобі шанс.
Але я цього не робив!
-Я ж казала. -Свята Ґлоріє!
Привіт, босе.
Що? Як…
…я знала, що це трапиться?
Бо коли всі вважають тебе лиходієм,
ти стаєш ним.
Вони бачать лише це, як би ти не старався.
Але, мушу визнати, спроба була непогана.
-Дякую. -Ще рано дякувати.
-Мені ще треба тебе витягти звідси. -Чекай. Як ти вибралася?
Я знаю код.
Неправильний пароль.
Після вас.
Ні?
Ну, можеш сидіти тут хоч вічність,
спостерігаючи, як м'язи атрофуються, шкіра гниє,
а нігті перетворюються на довгі закручені кігті.
Ти ж знаєш, що там немає туалету?
Гаразд, добре, але я попереду.
Якщо побачиш когось…
…то вбий!
То сховайся! Якщо побачиш когось, то сховайся.
Гаразд. Але ми однаково будемо все трощити.
Ні в якому разі.
Тут мало б бути повно охоронців.
Як саме ти пройшла повз
них?
Коли я прийшла, так уже було.
-Ловіть! -Зупиніть їх!
-Сюди! -В атаку!
У клубі одноруких зараз з'являться нові члени.
Зрозумів?
-Що? Надто рано? -Убивця!
Він справді вбивця.
Веселощів.
-У тебе хоч був план? -Це і є план.
Витягти тебе, хаос, руйнування, щось, щось, щось, перемога.
«Щось, щось, щось, перемога»? Це жахливий план!
Кращий, ніж «Сидіти й дутися в кімнаті без туалету».
Я не дувся!
Убивця королеви!
Лицарі не дуються. Ми хмуримося.
О-о.
Гаразд. Знаєш що?
Чому б не піти твоїм шляхом? Ага?
Убий його, убий її, убий усіх!
Бале?
-Амброзіусе. -Не час пити.
А-а, головний ворог.
Ворог?
Убивця королеви!
-Дивіться! Це Ґлорія! -Де?
-Відчиніть двері! -Не вихід. Моя провина.
Ти бачила, як він на мене дивився?
Він думає, що я вбив королеву.
Усі думають, що ти вбив королеву.
-Зосередься. -Це за що?
Я можу витягти нас звідси, але все стане дивним.
-Стане дивним? -Пообіцяй, що не злякаєшся.
Як, якщо я не знаю, що буде?
-Тобі доведеться довіритися мені. -Чому б це я мав?
-Інакше помреш у цій коморі! -Помру?
-Тож обіцяй! -Обіцяю.
-Точно обіцяєш? -Присягаюся!
То скажи ще раз.
Обіцяю!
Ого. Навіть коли побачиш ріг?
Ріг? Тобто, сигнальний?
Пообіцяй!
Обіцяю, що не зляка…
У цій частині ви тікаєте.
Біжімо звідси!
-Так! -О ні!
Ні! Не підходь! Назад! Ні! Цього не буде!
Юху!
О, ні.
Свята Ґлоріє!
Носоріг?
-Облиш цього лицаря! -Ось тобі!
-Ні! Тільки не сходи! -Сходи!
Не сходи!
-Що ти таке? -Я Німона!
-То ти дівчина та носоріг? -Я багато чого.
Що відбувається?
-З тобою все буде добре? -Ні!
-Ти обіцяв. -Прав…
Так. Правда. Ти обіцяв не лякатися.
-Ні! Праворуч! -А-а!
Стояти!
Цей поверх на диво міцний.
Ну от, знову.
Що, холодно?
Допоможіть!
Ти… Ти зробила це навмисно.
Ти ловиш усе на льоту, босе. Так.
О, ні. Треба забратися звідси.
Ні! Тільки не вниз!
Там є сходи! Не вниз!
Так!
Щось, щось, щось, перемога.
Хардкор.
Привіт, босе.
Довго я був непритомний?
П'ятнадцять років.
П'ятнадцять років?
Не будь таким довірливим. Минуло кілька годин.
Тако на сніданок?
Чекай. Останнє, що я пам'ятаю — як ми були в коморі.
А тепер… Як я сюди потрапив?
Я тягнула тебе десь 11 кілометрів.
Що сталося?
-Ти пару разів ударився головою об бордюр. -Усе як у тумані.
Справді? Ти подякував мені, сказав, що мій боржник навіки
й що ми завжди будемо найкращими друзями.
Усе так і було.
А я трохи покращила лігво.
Розставила зброю в порядку смертоносності, відкрила всі отрути, що тут лежали
та витягнула іржаві цвяхи на один сантиметр з підлоги.
Загалом, зробила значно зліше лігво.
«Злий Ларрі»! Чудове лиходійське ім'я.
-Ти маєш змінити ім'я. -Ніколи.
Як хочеш, Ларрі.
І…
Я оновила стіну вбивств.
Ой.
Крім того, я розробила плани помсти, тортур
і звичайних злочинів.
Носоріг.
У тебе наляканий вигляд. Ти обіцяв тримати себе в руках.
Ти не людина.
-Шукаєш щось? -Мій меч.
Він вибухнув. Пам'ятаєш?
Ти мо…
Що? Морква? Мотоблок? Моцарела?
Ти монстр.
Не називай мене так!
Ні. Звісно, ні.
Звісно ж, ти не велетенська істота, що дихає вогнем…
Але ти морфо-мета-морфуєшся.
І ти дівчина, яка може перетворитися на…
Що ти таке?
Я Німона.
Ні, це не відповідь.
Люди не вміють перетворюватися.
Я вмію.
Що ж. Добре. Тоді в мене мільйон питань.
У тебе є одне.
Чому ти мені допомагаєш?
Бо мені нудно.
І тебе всі теж ненавидять.
СКВАЙР
Сквайр має щось знати.
Це він дав мені меч. Меч, який…
Який…
Тобі потрібен Сквайр?
То ходімо вб'ємо… знайдемо його.
Знайдемо його.
Ти і я.
Ні. Це виключено.
Те, що ти робиш… Це занадто. Ні.
Ти хотів сказати «дякую, що врятувала мене».
Тричі, якщо вести рахунок.
Але звісно, ти можеш упоратися й сам.
Тебе всього лише шукає кожен лицар королівства. Удачі.
Чекай.
Так, Злий Ларрі?
-Я… -Я в ділі.
Але коли ми очистимо твоє ім'я, я офіційно назавжди твоя помічниця.
Без відмовок. Домовилися?
-Не певен, що мені це подобається. -Не накручуй.
Ти можеш просто бути собою? Будь ласка.
Не розумію.
Дівчиною.
Але я не дівчина.
Я акула.
А ти коли-небудь засовував голову в рот акулі?
-Треба було залишитися у в'язниці. -Ну ж бо!
Ти знаєш, що хочеш цього!
Боже! Погляньте лише на це місце!
Тисячу років історії знищено.
-Агов, Менслі. -Що?
Голова твого дядька впала на дупу моєї бабусі.
-Смішно. -Клас.
І сумно.
Ну, якби Золотосяйний не допоміг йому…
Дозвольте уточнити.
Вбивця королеви втік
завдяки допомозі дівчини, страуса і кита?
Він зруйнував наші душові!
Це його провина!
-Скажи йому, Тодде. -Моя?
Чому ти не сказав, що Баллістер працює з китами?
Кити? Серйозно?
«Кити? Серйозно?» Так. Ти знав його краще за всіх.
Я намагався його зупинити.
Справді? Ось так? «Привіт, Баллістере. Заходь.
І, звісно, можеш взяти свого кита, страуса та великого товстого єдинорога».
-Єдинорога? -Ти сам бачив.
-Той, що все поламав. -Ти про носорога?
Якби так, то я так би й сказав!
Досить!
У королівстві лиходій на волі.
А ви? Погляньте на себе.
Поводитеся, як малі діти.
Згадайте свої тренування.
Згадайте, хто ви.
Ми народжені, щоб захищати це королівство.
Я був народжений.
Призначте мене головним, Директорко.
Зараз я хочу лише дві речі.
А, мати великий меч.
Є.
І, по-третє, ставитися до Баллістера,
як до монстра, що вбив королеву, яким він і є.
-Я його вистежу. -Так!
Я змушу його страждати. Я…
Я зроблю це.
Якщо хтось і може знайти Бала… Знайти Баллістера…
…перш ніж хтось ще постраждає…
то це я.
Це найбільша з усіх загроз, які траплялися за багато поколінь.
На щастя, у нас є нащадок Ґлорії, який поведе нас.
Що?
Лицарі королівства,
обшукайте кожну вулицю, кожну тінь.
Знайдіть Баллістера та приведіть його до мене.
Після вчорашнього жорстокого нападу на Інституцію
наші лицарі подвоїли свої зусилля
у полюванні на лиходія Баллістера.
Гаразд.
Треба просто дістатися ринку та знайти Сквайра, не привертаючи ува…
Ти можеш бути тихше?
Контраргумент. Твій план відстійний і нудний.
Де драма? Крики жаху?
Чекай.
Ми лиходії! Прийми це!
Ні. Цього разу зробимо по-моєму. Щоб ніхто не постраждав.
Ну от. А я хотіла кривдити людей.
-Знайдемо Сквайра і допитаємо. -І зробимо боляче.
-Ні. Знайдемо докази. -Скривдивши його.
Ні. Можна ми просто прийдемо на ринок?
Зрозуміла.
-Наступний рейс за три… -Що ти робиш?
-Дві… -Бу! Я привид.
Вибачте. Не можна, щоб мене бачили з цим!
Це крутий атрибут помічника.
Це занадто.
Розслаб булки! Що найгірше, що може статися?
Напад монстрів.
Знайдіть найближче укриття.
Громадяни країни, вітаю.
У світлі вчорашньої жахливої атаки на Інституцію
ми вживаємо всіх заходів, щоб уберегти вас.
Будь ласка, не хвилюйтеся. Це лише перевірка.
Займайтеся своїми звичайними справами та будьте певні,
що Інституція тримає все під контролем.
Гарного дня, і нехай Ґлорія завжди буде з вами.
Не хвилюйтеся. Зберігайте спокій.
Це лише перевірка.
Сигнал тривоги «не хвилюйтеся». Ефективно.
Ти не розумієш? Щойно ми втратимо пильність, з-за стіни прийде щось жахливе.
Ти хоч колись бував за стіною?
Так, бо я хочу померти. Ні! Ніхто не бував!
То, може, там нічого немає?
Знаєш що? Ми будемо в тіні. І без крил.
Ти захочеш їх пізніше.
Помри! Повертайся в тінь і…
Ей!
СТАНЦІЯ «ПЛОЩА ПЕРЕМОЖНИЦІ»
Наступний потяг за три хвилини.
Пам'ятайте: якщо бачите щось, убийте щось.
ЧАЙОВІ
Ви дивитеся «Новини КТБ».
Дай п'ять!
Далі — «Сімейна мода». Що дворяни носять у цьому сезоні?
Круто! Ми знамениті.
Та ви жартуєте.
Я люблю нас.
-Перепрошую. Покажіть обличчя. -Звісно.
Раптом з'явилася видра й укусила мене.
Морська видра чи річкова?
Це важливо? Вона вкусила мене!
Між ними є істотні анатомічні відмінності.
Я не знаю. Вона…
Ми не зможемо непомітно потрапити у вагон.
Треба їх відволікти.
Хто має чотири великі пальці й добре вміє відволікати?
Гаразд, але тихо.
Спокійно й непомітно, наприклад…
І вона зникла.
Убивця королеви!
Якщо бачите щось, убийте щось!
Це Баллістер Безстрашний!
Я злий і ненавиджу всіх!
Не так сильно, як ненавиджу себе. Хтось може мене обійняти?
Ненавиджу посмішки!
-Він тут! -Ненавиджу кекси.
І вважаю, що немовлята потворні!
Дивіться! Я вештаюся та водночас розкидаю сміття.
Сподіваюся, ви любите джазові імпровізації.
Хапайте його!
-Швидше! -Годі штовхати мене! Я намагаюся!
Я не штовхаю, а заохочую!
Роби це без ударів!
Наша колісниця прибула.
Що це було? І ти не казала, що можеш перетворитися на мене.
Я можу перетворитися на тебе.
Для протоколу, це було зовсім не схоже на мене.
Ти маєш рацію. Ти далеко не такий веселий.
СКАНУВАННЯ ЗОНА S
Як… Ми знайшли його!
Дивіться!
Уперед! Схопимо цього вилупка.
-Так, сер. -Чекайте.
Гляньмо далі.
Щось тут не так.
Він ненавидить джаз.
-Ти даєш йому втекти. -Покажіть ще.
Час спливає.
Ось!
Це він. Куди прямує цей потяг?
Це експрес на ринок. Прибуває за шість хвилин.
І ми зустрінемо його там.
Тепер ми йдемо.
-Усі на ринок. -Так, сер.
«Усі на ринок. Я бовдур і в мене волосся пахне лавандою».
Голодні?
Хрумко!
Убийте голод «Драконячими кульками»!
-Хрум! -Гам!
Ось тобі!
Так! Клас!
Так!
«Драконячі кульки». Сніданок героїв!
ВІРТЕ В ІНСТИТУЦІЮ
Ти витріщаєшся.
Хтось хоче піцу?
Можеш хоч секунду побути нормальною?
Нормальною?
Думаю, було б легше, якби ти була дівчиною.
Легше бути дівчиною? Як смішно.
Легше, якби ти була людиною.
Легше кому?
Тобі. Багато хто не приймає так легко, як я.
Угу.
Як ти стала такою?
Якою? Крутою?
Ні, як ти… Я просто намагаюся зрозуміти, з чим я маю справу.
Я Німона.
Це не пояснює абсолютно нічого.
Так, твоя правда.
Ти заслуговуєш на краще пояснення.
Я була дитиною.
Мила, маленька, невинна я.
Я гралася в лісі,
стежила за польотом птахів, плаванням риб
та стрибками оленів.
Усі вони були такі щасливі разом,
а от я…
Я була самотня.
А тоді я почула її. Пісню, що кликала мене.
Що привела мене до криниці бажань.
Криниці бажань? Звідки ти знала, що вона чарівна?
-Будеш розповідати за мене? -Ні. Вибач. Продовжуй.
Коли я повільно підійшла,
у моїй долоні магічним чином з'явилася монета.
І я знала, що я мала зробити.
Я зібралася з духом, міцно стиснула монету,
кинула її в криницю й загадала бажання.
Загадала, щоб одного дня опинитися у вагоні метро
з чванливим лицарем, який ставить мені дріб'язкові питання.
У тебе ще є та піца?
Станція «Ринок».
Круто. Приїхали.
Нас зустрічають твої друзі!
Гадаєш, помітили?
Так.
Уперед!
-Швидше! -Ліворуч.
-Чисто. -Чисто.
-Заходимо!
Що, в ім'я Ґлорії…
Крихітний кит.
Він бачив, як ти зробила це?
Що? Він відтяв тобі руку, а ти хвилюєшся, що він побачить тебе зі мною?
-Я ж казав, усе… -Складно. Знаю.
Дивися! Сквайр.
Вітаю. Перепрошую.
Гаразд. Треба його тихо забрати.
Ясно.
Чекай, не так. І не так.
То ти хочеш, щоб я оберталася, чи ні?
А тепер ти хлопчик.
-Сьогодні — так. -Чекай, ні!
Розшук.
Перепрошую.
Уперед.
Він тут! Знайти його!
-Дивіться, це Золотосяйний! -Так, це справді він!
-Відійдіть. -Можна автограф?
-Лише один. Кому? -А можна на шкірі?
Ані руш!
Бо інакше ви впустите чудову пропозицію!
Перепрошую, пане Сквайре, сер.
Я не можу знайти свою матусю.
Вона пішла в ту страшну алею.
Допоможете мені знайти її?
Будь ласка.
О, ні!
Дозволь мені передати цю проблему комусь іншому.
Немає часу!
Ця крихітка — найновіша модель. Тут відпадна аудіосистема.
Ось. Тепер можете розійтися?
-Дякую! -Дякую. Відійдіть.
Допоможіть мені! Прошу!
За мною женеться демонічне дитя! Допоможіть мені!
І зацініть це.
Завдяки 360-градусним камерам ви завжди бачитимете все навколо.
А інформаційний канал триматиме вас у курсі останніх новин.
ЗЛОЧИНЦІ ЛЮТУЮТЬ
-Ви дуже схожі на… -Я невинний!
Ні!
Ананас у піці?
-Он! -Вибачте. Дорогу. В сторону!
Ой-ой.
-Чому ти вбив його? -Він живий. Сподіваюся.
-Це Баллістер? -Це вбивця королеви!
-З ним демонічне дитя! -Я думала, він їсть дітей!
-Баллістере! Зупинися! -Стій!
-Так! -Сідай!
-Бале! -Стріляй в обличчя!
Що ти робиш?
Ми заберемо це.
Трясця!
Не хочу визнавати, але з тебе виходить непоганий поганець.
Так. Мені подобається.
Ми розколемо цього чувака в цій мутній частині міста.
Так, допитаймо Сквайра та вшиваймося… Твоя нога.
-Га? -У тебе в нозі стріла!
-О-о. -Так, тобі треба сісти.
-Ні, усе гаразд. Усе… -Це зовсім не «все гаразд».
-Це скалка. Сама вийде. -У тебе кров. Сідай.
Ми просто подивимося. Добре?
Гаразд.
Вона… Вона там.
Усе гаразд. Ми зробимо це
на рахунок «три».
Готова?
Раз, два, три.
Тут більшість людей кричать.
Я не люди.
Так.
-Тобі взагалі болить? -Болить.
Але бувало й гірше.
А на що це схоже?
На поранення. В районі ніг.
Та ні. Метаморфування.
Це боляче, чи…
Вибач. Дріб'язкове питання.
Не рухайся.
Чесно?
Мені гірше, коли я цього не роблю. Ніби всередині щось чешеться.
Знаєш це відчуття перед тим як чхнути?
Це досить схоже.
Тоді я метаморфуюся, і я вільна.
А якщо стримуватимешся?
Якщо не метаморфуватимешся?
-То помру. -Свята Ґлоріє, це жахливо!
Не будь таким довірливим. Не помру я.
Але це буде не життя.
Приємно чути, що ви зблизилися.
Шкода, що мені треба йти. Відпустіть мене.
О, так, наш живий багаж отямився. Ходімо розвантажимо наш багаж.
-Говори. -Він хоче крові.
-Крові? -Твоєї крові!
-Не хочу. -Відра крові!
Я хочу відповідей, тож говори.
Або почнемо колоти.
-Ні. -Тоді бити.
Ні! Навіщо ти мене підставив?
-Це не я. -Тоді хто?
-Ти! -Ні!
-Хто? -Я скажу.
Бланш? Чед? Тодд?
-Тодд? -Якого хочеться вдарити?
Він підмінив меч, так?
-Що? Ні. -Не захищай його!
-Хто захищатиме Тодда? -Гадаю, доведеться по-поганому.
По-поганому? Секунду. Чекайте. Заждіть.
Ку-ку.
Ось. Дивіться.
Зацініть. Я в роздягальні,
і ви дивитеся на те, як твориться історія.
Обладунок Баллістера. Він говорить.
Каже: «Поважай мене. Захищай мене. Одягни мене. Ніхто не дивиться».
Це дивно.
Це можна пропустити.
Гаразд, ось те, що важливо.
Мене підставила Директорка.
Це вона вбила королеву.
Я не знав, що робити. Я намагався показати це вам…
Це якесь безглуздя.
Слухай, друже.
Мені шкода, що ми викрали тебе.
Усе гаразд.
Чи не шкода?
Так, тебе зрадила людина, якій ти довіряв.
Я розумію. Це відстій. Але ми це зробили! Ти невинний, і в нас є докази.
-Завантажимо це відео… -Ні.
Що? Усі мають знати правду.
Система прогнила. Інституцію треба закрити.
Можеш помовчати?
Шукаємо ціль. Третя авеню чиста.
Я не буду про це мовчати.
Це відео зашкодить вірі людей в Інституцію.
Ще б пак!
Не знаю, чому вона мене підставила, але проблема не в Інституції,
а в Директорці.
-Тому я віднесу це Амброзіусу. -Кому…
-Амбро… -…не байдуже?
Він відрізав тобі руку! Рубання рук — це не вираження любові!
Він не відрізав мені руку. Він знешкодив зброю.
Так нас тренували.
Ого!
Добряче вони тобі промили мізки.
Гадаєш, все обмежується Директоркою?
Зараз ти маєш усе піддавати сумніву.
Волю Ґлорії, Інституцію, стіну. Нащо все це насправді?
Заради захисту країни.
Що, від таких лиходіїв, як ти?
Чи таких монстрів,
як я?
Слухай, якщо ми передамо це Амброзіусу, то все буде добре.
З нами обома.
Ну гаразд. Але коли все піде шкереберть, я почну трощити все навколо.
Не буде необхідності.
НОВА ЕРА ГЕРОЇВ
Тебе щось турбує, Амброзіусе?
Можеш розповісти мені.
Турбує?
Я втратив спокій.
Я втратив усе.
Коханого, найкращого друга.
Хоча тепер у нього новий найкращий друг. Справді?
Що ще він приховує? Хто він насправді?
Хто я?
Прямий нащадок Ґлорії? Я ніколи цього не хотів.
А тепер я маю зловити Баллістера.
Якщо ні, то зраджу вас. Якщо так, то зраджу його.
А крім того я відрубав йому руку!
Руку! Хто відрубує руки?
Бо мене так вчили? Рубання рук — це не вираження любо…
Зі мною все гаразд.
-Пані. -Будь сильним, Амброзіусе.
Кров Ґлорії тече у твоїх жилах.
-Амброзіусе. -Лицарі!
Вони були такі, коли я прийшла.
Ти.
Я.
Амброзіусе, Директорка вбила королеву.
-Що? -Ще одна відчайдушна брехня.
Він не брехун.
Каже злочинниця, що нашіптує йому у вуха.
О, дякую.
Я невинний і маю докази.
-У нього зброя! -Ні!
Більше немає! Тодд найкращий!
Байдуже. Тобі не потрібні докази.
Ти знаєш, що я не вбивця.
Чого ви чекаєте, капітане?
Швидше, поки сюди не дістався кит.
Ну ж бо.
Вчини правильно.
Хто вона, Бале?
Що вона таке?
Амброзіусе, я благаю тебе повірити мені.
Заарештуйте їх.
Хочеш знати, хто вона?
О, мені подобається, до чого все йде.
Хочеш показати їм?
Залюбки.
-Час трощити все навколо. -Хардкор.
Це що, горила?
-Дай мені меч. -Треба доправити вас у безпеку.
Підніміть цю штуку в повітря!
Вибач, мені не шкода!
-Як тікатимемо? -Скачімо звідси.
Не смішно.
Зупиніть цього… коня?
-Ми стрибатимемо, так? -Ага! Єдиний вихід — униз.
-Обережно, кінь! -Чому ми завжди падаємо?
Я ж казала, що захочеш крила.
-Це було дуже огидно. -Я знаю!
Погляньте-но, наша зірка.
-Це видра, що вкусила мене! -Тепер розумію твою розгубленість.
У неї хвіст річкової видри, а от перетинки…
Я хоч колись значив щось для тебе? Чи все це була брехня?
Брехня? Каже той, хто дружить із монстром!
Не називай її так! Вона розумна, добра і досить витончена.
Той чувак щойно обмочився! У обладунки!
-І прикриває мене, на відміну від тебе. -Ти брехав мені про все!
Єдиний, хто тут бреше, це Директорка!
Що? Мене ти теж уб'єш?
Ти повірив у це?
Тоді ти ніколи мене не знав.
Так. А тепер я вріжу тобі по обличчю.
Я не лікар, але цей гіпс, схоже, дуже смачний.
Бос?
Гадаєш, це боляче?
Побачиш, що ми зробимо з твоїм монстром.
Ні, облиште її!
Хрумко! Чекайте, що?
Є молоко?
О, ні!
Зажди! Ні!
Що?
Напад монстрів.
Знайдіть найближче укриття.
Усе гаразд.
Монстр.
Напад монстрів.
Знайдіть найближче укриття.
Вона!
Я підберу тебе!
-Усе гаразд? -Не хочу говорити.
-Я знаю, що ні. -Я не хочу про це говорити!
Я лише хочу допомогти.
Не потрібно!
Ти бачив, як та дівчинка дивилася на мене?
Діти.
Маленькі діти.
Вони виросли вірячи, що будуть героями,
якщо встромлять меч у серце будь-чого, що відрізняється.
І це я монстр?
Не знаю, що страшніше.
Той факт, що кожен у цьому королівстві хоче встромити меч мені в серце…
чи те, що іноді
я хочу дозволити їм це.
Треба забрати тебе звідси.
Підемо за стіну.
Ми не зупинимося, поки не знайдемо безпечне місце.
Гаразд? Підемо разом.
Разом?
Слухай, ти мала рацію щодо всього. Інституції, стіни,
Амброзіуса.
Що б ми не робили, ми не можемо змінити те, як нас бачать.
Ти змінив те, як бачиш мене.
Хіба ні?
Не можна, щоб Директорці це зійшло з рук. Ми не маємо тікати.
І ми уклали угоду, так?
Очистимо твоє ім'я — і я твоя помічниця.
Ти не можеш відмовитися від угоди,
бо віриш у правду, честь і подібні дурниці.
Правда і честь не дурниці, але гаразд.
То в тебе є план?
Звісно ж є.
Щось, щось, щось…
Перемога.
ЗАХИЩАЄМО НАШ СПОСІБ ЖИТТЯ
Перепрошую, але Директорка зараз зайнята.
Треба поговорити.
Наодинці.
Баллістер казав правду?
Він міг назвати вбивцею будь-кого, але назвав вас. Чому вас?
Сере Золотосяйний, ви віддані цьому королівству
чи лицарю, який об'єднався з монстром?
Це ви підмінили його меч?
Це ви його підставили?
Кажіть правду!
З самого дитинства мені снився один і той самий страшний сон.
Я знаходила тріщину в стіні.
Я кричала,
але ніхто не слухав.
А тріщина все збільшувалася,
поки стіна не розвалювалася,
і всередину забігали монстри.
Я благала королеву не ставити під сумнів слово Ґлорії.
Не сумніватися в тому, що захищало нас тисячу років.
Але вона не слухала.
Дозвіл Баллістеру тримати меч став першою тріщиною в стіні.
А тепер
у нашому королівстві є монстр.
Невже це…
Вибач, Амброзіусе.
Тож так, я підставила Баллістера.
Я вбила королеву.
Ґлорія зробила все, щоб утримати монстрів зовні.
І я теж піду на все.
Нехай Ґлорія пробачить тобі.
Тож так, я підставила Баллістера.
-Я вбила королеву. -Не можу дочекатися, коли всі це побачать.
Ти.
Ну, і моя помічниця. Аплодисменти, пані та панове.
Як я грала? Я хвилювалася, що останній…
…був зайвий.
Як на мене, було надто драматично. Нагороду не отримаєш, але було добре.
Я навіть не вчилася!
Справді? Це сюрприз.
Зовсім. О, не забудь свій меч, босе.
Хай лишає собі.
Я більше не працюю на неї.
Ти назвав мене помічницею.
Еге ж, чи не так?
Ти назвав мене помічницею.
І я вже про це шкодую.
Ти назвав мене помічницею!
Треба поговорити.
Невдалий момент?
Ну ж бо!
Так! Час вигуляти песика.
Вісім, дев'ять, десять.
Зачарований ліс. А він належить мені.
З тебе 600 золотих.
Мій шотландський тер'єр не платитиме тирану!
Він збирає пригноблених лісових істот і починає повстання.
Білки вилазять на стіни замку!
Ведмеді вибивають ворота! Усередині настає хаос!
-Я однаково забираю 600 золотих. -Що?
Ти не казала, що можеш дихати вогнем.
Хардкор. Граємо до двох перемог з трьох?
Що?
Нічого.
Агов, заціни.
ПЕРЕГЛЯДИ 198 160
Ого! Сто… П'ятсот… Тридцять тисяч…
Сімдесят п'ять… Усе королівство бачило це відео!
Що ж, гадаю, залишилося лише одне питання.
Яке ж?
Чи танцюють акули?
«Чи танцюють акули?»
Дивися.
Королівство ще не оправилося від нападу монстрів,
а його вже потрясає відео, де Директорка робить приголомшливе зізнання.
Я підставила Баллістера. Я вбила королеву.
ПЕРЕГЛЯДИ 1 068 200
Я підставила Баллістера. Я вбила королеву.
ГЕТЬ ІНСТИТУЦІЮ! ХТО Ж ЛИХОДІЙ?
Я підставила Баллістера. Я вбила королеву.
КОРОЛЕВА МЕРТВА
Я вбила королеву.
Залишається одне питання.
Хто справжній лиходій?
Дайте нам Директорку!
ЛИХОДІЙКА
СПРАВЖНЯ ЛИХОДІЙКА
-За мною. -Так, сер.
Директорко!
Вас заарештовано за вбивство королеви та…
Амброзіусе.
Це все пояснює.
Зомбі — безсмертні істоти. Їх неможливо вбити.
Що як вони прийдуть по нас?
Не віриться, що я це скажу, але насправді мені шкода зомбі.
-Годі. Не треба. -Агов.
Агов.
Усе гаразд. Ти в безпеці.
-Ми вдома. -Удома?
Мені тут подобається.
Залишімося тут назавжди.
ЗОЛОТЕ_СЯЙВО: НАЧОС?
РОГАТА ЗМІЯ
-У тебе 30 секунд. -Усього 30?
-Більше, ніж ти дав мені. -Я хочу врятувати тебе.
-Знаєш, ти такий… -Вітаю! Що вам принести?
-Начос! -Начос!
Будь ласка.
Без оливок.
У нього алергія.
Мене б тут не було, якби це не було важливо.
А мене, якби ти заступився за мене.
Це нечесно.
-Годі. Їй кінець. -…з Інституції.
-Я маю тобі дещо сказати. -Агов, зробіть гучніше.
Громадяни королівства, це не я на тому відеозаписі.
Я знаю, що це схоже на мене та звучить як я, але це не я.
Це був монстр, що співпрацює зі справжнім убивцею королеви, Баллістером.
Вони хочуть обдурити вас.
Це брехня!
На нас напало щось, що може приймати будь-яку форму.
Стати ким завгодно.
Вашим чоловіком, дружиною, дитиною, найкращим другом,
людиною, що сидить поруч.
Ми всі в небезпеці,
поки лиходій і той монстр досі серед нас.
Вона все перекручує.
Амброзіусе, я не лиходій.
Я знаю.
Я тобі вірю.
Пробач
мені
за все.
За твою руку.
Вона маніпулювала тобою.
Вона маніпулювала нами обома,
але разом ми позбавимося від неї й доведемо усім твою невинність.
Ти знову будеш лицарем.
Дякую. Директорці це не може зійти з…
Директорці?
Бале, я говорю про твою помічницю.
Твоя помічниця підставила тебе.
Що?
Усе це був її план.
Усе.
Вона справжнє зло, Бале.
Зло?
Ні, ти помиляєшся. Ми помилялися у всьому.
Помилялися у всьому? Тоді поясни оце.
Цей сувій тисячу років лежав у сховищі Інституції.
Поглянь на нього.
Це вона, Бале.
Вона монстр Ґлорії.
Вона повернулася, щоб закінчити те, що почала, і використовує тебе для цього.
Але вона моя подруга.
Хіба я не хтось більший?
Ми можемо вбити монстра. Повернутися до того, як…
-Це була помилка. -Послухай!
Ні, я не можу. Годі!
Бале! Вона використовує тебе, щоб знищити королівство!
-Ти знаєш, хто вона. -Годі!
-Визнай це! Ти в небезпеці! -Чому ти просто не облишиш мене?
Бо я кохаю тебе.
Я так не спала вже цілу вічність.
Чому ти в плащі?
Це ти?
Де ти це взяв? З ким ти говорив…
Скажи мені, що це не ти.
Гадаєш, я б зробила таке?
Що це справжня я?
Не знаю. Ти сама сказала нікому не довіряти й ставити під сумнів усе.
Так! Навіть зараз, оце.
-Подумай про все, що ми пережили разом. -Я думаю про все, що ми зробили разом.
Вирвалися з в'язниці, крали авто, викрадали людей, маніпулювали людьми.
-Я допомагала тобі. -Ти використовувала мене!
Хотіла, щоб ненавиділи когось іще, а не одну тебе.
Бо ти не помічниця. Ти м…
Хто? Хто я?
Ти знаєш, хто ти.
Ні, я хочу, щоб ти це сказав.
Ну ж бо, скажи це.
Кажи!
Скажи, що я мо…
-Я… -Оточити будівлю. Ви двоє, зі мною.
У тебе двері зламані.
-Назад! -Ні! Стійте! Вона моя подруга.
Вона монстр.
Оточіть це!
Ні!
Ґлоріє.
Ґлоріє! Іди сюди!
Ґлоріє, я…
Повертайся в тінь, з якої ти прийшла.
-Що ти таке? -Монстр.
Ти взагалі людина?
Будь дівчинкою.
Тобі тут нема місця!
-Не бреши! -Вона монстр.
-Ти не хочеш бути нормальною? -Повертайся в тінь, з якої прийшла.
Що з тобою? Що ти таке?
-Монстр! -Ти знаєш, хто ти!
Ти привів монстра в наш дім.
Краще б залишався в канаві, з якої виповз.
Кажи, де він?
Відчуваєте? Уся будівля ніби зробила отак…
Ні.
Він рухається прямо до міста. Попередьте Інституцію.
А ти…
Якщо він зруйнує королівство, то винен будеш ти, бро.
Ходімо!
Пані, звіт від сера Тодеуса.
І? Що таке?
-Що це? -Що відбувається?
Потрібні барикади на цих авеню.
І очистіть вулиці. Ці люди в небезпеці.
Це сталося.
Увімкніть тривогу! Бийте його усім, що в нас є.
Напад монстрів.
Це не перевірка.
Напад монстрів.
Це не перевірка.
Напад монстрів.
Це монстр!
Зберігати спокій.
Дрони на підльоті.
Обережно!
Усе добре.
Агов, Золотце. Дивися, як це робить справжній лицар.
Гаразд, убивці монстрів.
Постріляймо від душі й розбиймо пару сердець.
Я стану довбаним героєм…
З дороги!
Треба більше вогневої міці! Ця штука вб'є нас усіх!
Обережно!
-Дай п'ять! -Бро.
Тікайте звідси!
На стіну.
Напад монстрів.
Що я накоїв?
Гра, яка дозволяє тобі стати героєм.
Я вбив монстра!
Я вбила двох!
ТРИВОГА
Уперед. Ідіть.
Допоможіть!
Забери їх усіх під землю.
Так, сер.
Бал?
-Бале! -Забудь про це. Біжімо!
-Тікаймо! -Ну ж бо!
Та ви жартуєте.
Мем, хтось повертає гармату на королівство.
Так, я знаю. Це я віддала наказ.
Але гарматний залп знищить пів міста.
Загинуть невинні люди.
-І монстр теж. -Але…
Що ж це ми робимо?
НАПАД МОНСТРІВ! ЗНАЙДІТЬ УКРИТТЯ!
Тобі тут не місце!
Не знаю, що страшніше.
Той факт, що кожен у цьому королівстві хоче встромити меч мені в серце…
чи те, що іноді
я хочу дозволити їм це.
Пробач мені.
Я бачу тебе, Німоно.
І ти не сама.
Вогонь із гармат.
Убийте його.
-Я сказала, вогонь… -Ні!
Усе скінчено.
Він дурить тебе. Дурить усіх вас!
Не бачите, що він саме цього хоче? Щоб ми розслабилися!
Я бачу його наскрізь, як бачила Ґлорія!
Цей монстр — загроза для способу нашого життя!
А якщо ми помиляємося?
Що як ми весь цей час помилялися?
Ні!
Тікайте!
Ця гармата вб'є усіх.
Слухай, босе.
Я зараз повернуся. Треба дещо розтрощити.
-Чекай, Німоно. Що ти… -Час переписати цю історію.
Німоно!
Повертайся в тінь, з якої ти прийшов!
Німоно!
Німоно.
Повернися.
Прошу, повернися.
Дехто з нас не отримує щасливий кінець,
на який розраховує.
Може, це не таке королівство.
Або це не кінець історії.
Сюди, я відкритий!
ГЕРОЇ
НІМОНА
МИ ЛЮБИМО НІМОНУ
БРЕХУНКА УБИВЦЯ
МИ ЛЮБИМО НІМОНУ
Агов, босе.
Щоб я…
НІМОНА
ЗАСНОВАНО НА ГРАФІЧНОМУ РОМАНІ ЕН ДІ СТІВЕНСОНА
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський
ЯКЩО ВИ ЧИ ХТОСЬ ЗІ ЗНАЙОМИХ У СКРУТІ,
ІНФОРМАЦІЯ І РЕСУРСИ ДОСТУПНІ НА WWW.WANNATALKABOUTIT.COM