Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Attack!
-Kom igen! Ut med er! -Mot stegarna!
Ut!
Heinrich, kom! Anfall! Kom igen!
Mot stegarna!
På mitt kommando!
-Anfall! -Hans?
Anfall! Ut med dig!
Kom igen! Anfall!
Hans?
Kom igen, Heinrich! Ut med dig!
Anfall!
Fortsätt!
Kom igen!
Snabbare! Spring!
Ta betäckning!
Heinrich!
PÅ VÄSTFRONTEN INTET NYTT
NORDTYSKLAND VÅREN 1917
KRIGETS TREDJE ÅR
-Paul! -Paul.
Paul! Hallå.
-Nå? -Nej.
-Och nu, då? -Vet inte.
-Vet han att vi ska åka? -Så klart.
Stannar du här?
Är det inte dags att klippa navelsträngen?
Jag skriver på åt dig.
-Det ska föräldrarna göra. -Men det gör de inte. Ge hit.
-Nej, de kommer att få veta. -Hur då?
Hur då? Är de brevvänner med hans pappa?
-Får jag din penna. -Jag har ingen.
Ludwig.
Det blir problem. Du kommer få stryk.
Har du nån bättre idé? Jag tänker inte bli ensam kvar.
Ja!
Grattis, menige Bäumer. Ni ska till fronten.
Jag är en död man.
Ni står här på existensens rand.
Minns detta ögonblick!
Det här är ett stort ögonblick.
Ni kommer framöver att bli bedömda efter vad ni vågade bli denna dag.
Tysklands järnhårda ungdom!
Mina vänner, vi har tur som lever i dessa stora tider.
Era gärningar kommer att vara det vatten som ger kraft åt en stark och ädel rot.
Stå still och lyssna, Leinemann!
Kejsaren behöver soldater, inte barn.
Jag är säker på att jag kommer att se de flesta av er hemma snart igen.
Med svärdet ärofyllt åter i sin skida.
Med ett järnkors stolt fästat på bröstet.
Men missta er inte.
Under de mörkaste timmarna, i väntan på anfall,
då kan tvivlet smyga sig på.
Men det är ingen tid för ett svagt sinne!
Minsta osäkerhet, minsta tvivel, är ett svek mot fosterlandet!
Modern krigföring är som ett parti schack.
Det handlar aldrig om individen, utan alltid om helheten.
Ni ska visa er värdiga era uniformer och bryta igenom fiendefronten i Flandern.
Och sedan, om bara några veckor, kommer ni äntligen marschera mot Paris!
Ja!
Vår framtid, Tysklands framtid,
ligger i händerna på dess största generation.
Mina vänner, det är ni!
Ja!
Så gå ut i strid!
För kejsaren, för Gud och för fosterlandet!
Ja!
-Bravo! -Ja!
Nästa.
Bäumer, Paul. Wiesengrund 53. Född den 18 november 1899.
-Stämmer det? -Ja, herr officer.
Paul.
Här. Din far kan vara stolt över dig.
Ja.
-Allt väl? -Ja. Jag vill bara komma i väg.
Nästa!
Utgå.
Nästa.
Ursäkta mig.
Den tillhör nån annan.
Nästa.
Ja. Den var nog för liten för grabben. Det händer hela tiden.
Här. Lycka till.
Tack.
De sitter som skräddarsydda!
Jaha, Ludwig. Kommer du få alla tjejer nu?
Ja.
Så länge du inte skjuter oss!
Jo, jag älskar dig förstås
Men än kan vi inte gifta oss
Vänta blott ett år Så ska du se…
Hon väntar inte, Franz.
Hon väntar inte!
Din kvinnokarl.
Ta dig en kopp te Socker och kaffe med
Och ett glas med vin
Jo, jag älskar dig förstås
Men än kan vi inte gifta oss
Vänta blott ett år Så ska du se att det går
LA MALMAISON, NORDFRANKRIKE 25 KILOMETER TILL VÄSTFRONTEN
-Vad heter ni, soldat? -Albert Kropp, löjtnant.
Gillar ni snuskiga flickor, Kropp?
Gillar ni snuskiga flickor?
Nej, löjtnant.
Så varför ligger ni med en sådan?
Infinn er för vakttjänst kl. 03.
Mina herrar, ni ska kriga i ett riktigt skithål.
Bäst för er att ni håller er G98:a ren.
Ni ska pyssla om den. Ni ska älska den.
Ni ska fanimej hålla den lika ren som den heliga jungfruns lår.
-Förstår vi varandra? -Ja, löjtnant!
Välkommen till 78:e infanterireservens regemente.
Ni är vid västfronten.
Välkommen till Paris!
Ja!
Vad fan händer? Jag har order om att ta kompaniet till fronten kl. 18.
Ja, men till fots. Vi behöver lastbilarna, löjtnant.
-Med all respekt har jag order om… -Kör upp din order nånstans!
Jag har 40 män här som dör i leran. Töm bilen omedelbart.
Ut, allihop!
Kom igen nu, raska på!
Ni hörde regementsläkaren.
Snabba på, soldater. Somna inte här!
Kom igen!
-Franz Müller, va? -Ja.
Befälhavaren väntar sig att du ska överleva i minst sex veckor.
-Vill du leva om sex veckor? -Ja.
Så skynda på och sluta dra fötterna efter dig!
-Är det uppfattat? -Ja.
Snabba på!
Det här är ingen tebjudning!
Gas!
-Gas! -Gas!
Gas!
Gasmasker på!
Det där, mina herrar, var en fet jävel.
Om fransmännen bara kunde sikta
skulle de skrapa upp oss med en sked och begrava oss i en matlåda.
Men en sak är lika säker som amen i kyrkan.
Såna feta jävlar kommer inte med gas.
Pass på!
-Är du döv? -Nej, löjtnant.
Jag försökte bara sätta på mig masken.
Du, Paul Bäumer, är förmodligen död innan gryningen.
Ät nåt, för fan.
Lystring! Gasmasker av!
Gasmasker av!
Inte du. Behåll den på till vaktpasset i kväll.
Ihop med den där dumskallen.
Uppställning! Marschera!
Håll ihop och rör på påkarna!
Kom igen, skynda på!
Paul, kom igen. Ge mig ryggsäcken.
Du kan bära min nästa gång.
Gratulerar, soldater. Det här ert nya hem.
Hjälmarna av!
De har visst uppskattat min frånvaro, Steinberger.
Vi var under spärreld hela natten. Nerverna är kaputt.
Torra stövlar är ett bra botemedel. Vill du att vi ska drunkna allihop?
Hugg i, allihop! Töm skyttegraven.
Vad väntar du på, Bäumer?
Varför står ni bara här? Kom igen…
Ge en hund en köttbit
och den kommer att ta den.
Ge en människa makt…
Människan är ett odjur.
Drick.
Katczinsky, kom hit. Hugg i.
Det blir en hård kväll.
Förlåt.
Glöm det.
-Det här är inte vad jag hade tänkt mig. -Håll tyst, Ludwig.
Mina händer. Jag har tappat känseln.
Stick ner dem i kalsongerna. Det gör jag.
Får det den att skjuta bättre?
-Hörde du det där? -Vad?
-Det där ljudet. Lyssna. -Det är inget.
Våra första fransmän.
Lugn, lille Paul.
Nu hör jag det också.
Vem där?
Hallå.
Visa dig!
Nej!
Jag är skjuten!
-Nej. Paul! -Vad är det som händer?
Åh nej.
Vad är det?
De sköt på mig därifrån.
De såg blänket från gevärsmynningen.
Ligg lågt. Om ni inte vill ta nästa kula, så flytta tio meter åt vänster.
Skjut och rör er. Skjut och rör er. Förstått?
Ja.
Kom.
Ta betäckning!
Kom in hit!
Bäumer och Kropp! Kom in hit, nu!
In i bunkern!
In med er!
"Tänk på vad du äter."
Så sa alltid min mamma.
-Vi håller ihop, visst? -Ja.
-Vi håller ihop. -Ja.
Jag kan inte göra det här, Paul. Jag vill åka hem.
Jag vill hem!
Krypande spärreld.
Vad?
För varje minut rör sig artillerielden framåt.
Och direkt bakom… avancerar infanteriet.
Vad betyder det?
Att de är på väg.
-Vart ska du? -Jag kommer strax.
Spärrelden är nästan över.
-Nej. Släpp mig! -Lugna dig.
-Släpp ut mig. Jag vill härifrån. -Lugna dig!
Lugna dig.
Nej!
Ut härifrån!
Ut!
Sätt fart! Ut!
Ut härifrån!
Ut med er, allihop!
Paul! Det är Paul.
Albert! Vi har hittat Paul!
Vi måste flytta bjälken.
Paul.
Paul!
Är du okej?
Är du okej, Paul?
Paul. Kom nu, Paul. Vi hjälper dig.
Kom. Upp med dig. Sätt dig.
-Är du skadad? -Fortsätt.
Är du skadad?
-Albert Kropp! -Hör du?
-Vi ses senare, Paul. -Vi ses, Paul.
Katczinsky, fortsätt!
-Och ni? Är ni skadad? -Nej.
Börja samla in, då.
Jäklar.
Hårt arbete lönar sig.
Kom igen nu, fortsätt! Vi har inte hela dagen på oss.
Albrecht, Karl. Diepholz.
Den 14 september 1898.
Blumenthal, Samuel.
Dresden, den 6 november 1900.
Det var hans födelsedag igår.
Von Gallwitz, Gustav.
Osnabrück, den 20 juni -99.
Götz Lüttwitz…
Det räcker.
TYSKA GENERALSTABEN DEN 7 NOVEMBER 1918
Herr Erzberger.
Må Gud vara med oss.
Återigen, fler än 40 000 offer under de senaste veckorna.
Det borde övertyga generalstaben.
Jag tror att herrarna vet att det är över.
Det gör vi alla.
Fältmarskalken.
CHAMPAGNE, FRANKRIKE OCKUPERAT TERRITORIUM
-Tack. -Ja då.
I den här takten dröjer det 180 år innan vi har erövrat Frankrike.
Det har jag räknat ut.
Åk inte fast, Kat.
Aldrig.
Lyssna.
Vad tror du, Paul? Är det värt att dö för?
Är man hungrig nog så.
Kat?
-Spring! -Hallå! Tyskjävel!
Spring!
Vilka hjältar ni är.
Stäng dörren, annars känner de lukten.
-Lösenordet. -Jag vet inte. Jag har glömt allt.
-Använd din preussiska hjärna. -Ögon på skaft och långa fingrar.
Gapa stort och in med gåsen!
Gåsen är hans, en stor bit till Franz.
Ge mig en vinge.
-Måste jag dela? Jag tar resten. -In med det bara.
-Kom, du blinda höna. Du gapande groda… -Må vi vila i frid under spärrelden.
Åh herregud. Det här glömmer jag aldrig, pojkar.
Smakar det bra?
Ja.
-Vad tycker du? -Jättegott.
-Är det gott, Paul? -Ja, Kat.
Livet är kort.
Var är Emil, då?
Emil, ta in kaffet och kaviaren!
Ja, och tappa upp ett fotbad åt mig.
-Kat? -Ja?
Du har stulit gåsen Ge tillbaka den med ens
Annars skjuter jägaren…
-Bonden! -Bonden! Ja!
Annars skjuter bonden dig Med sitt gevär
Tjaden sitter lugnt och säger:
"Kors, allt detta prat om kors. Min far var markis från Nasaret."
"Markis från Nasaret?" säger lärarinnan.
"Det visste jag inte. Gå hem och fråga om det är sant."
Nästa morgon rusar Tjaden in i klassrummet och säger:
"Ursäkta mig! Min far var inte markis från Nasaret.
Min far var med syfilis på lasarett."
Titta.
Hej! Hallå!
Kom hit!
Vi har baguette!
Till er!
Leverkorv, raring!
Mycket kärlek!
Du, Franz. Vart ska du?
-Ta med mig! -Kom, då!
Titta! Nu skämmer han ut sig.
"Oh là là! Vilken skönhet du är."
Franz! Den smala mörkhåriga är min!
Vart ska han ta vägen?
Franz?
Farväl! Farväl, mina vänner!
Jäklar.
Om det här vore över, vet ni vad jag skulle vilja då?
-Det är inte fred. Det är inte över. -Nej, men om.
-Jäklar, då kunde man få flickor igen. -Ja, det med.
Jag skulle inte ha på mig byxor på en vecka.
Jag borde ge dig smisk när du säger sånt.
Du då, Paul?
Nej, jag kommer inte på nåt.
-Jag skulle stanna med preussarna. -Du är knäpp, Tjaden.
-Har ni nånsin grävt torv? Prova nån gång. -Knappast värre än att gräva diken.
Det tar längre tid än att gräva diken i Champagne. Och man kan inte smita.
Är man i armén under fredstid har man inga bekymmer.
Varje morgon får man mat. Annars klagar man.
Man har sin sköna säng. Rena lakan varje vecka.
Och så…
Sen blir man underofficer.
Tänk er mig som landsortspolis.
En konjak här, ett stop öl där… Alla vill vara vän med en landsortspolis.
Det finns bara en hake, Tjaden.
Vad då?
Du kommer aldrig bli underofficer.
Det var ändå en korkad fråga. Det kommer inte att förändra nåt.
-Kat! -Här.
-Kat! -Här!
"Hjärtegull.
Du bad om ett matpaket.
Fyra portioner korv och ister är på väg…
Några kakor, surkål och bockwurst.
Och… hingfong med sockerbitar.
Några ägg och en burk plommonsylt.
Ät inte allt direkt. Jag vill inte behöva skicka mer genast.
Dela inte med dig till kamraterna.
Mitt kära hjärtegull, jag måste fråga dig en sak.
Hur mycket pengar har du sparat ihop?
Kan du skicka hem lite?
De säger att kriget snart är över, så det vore bra att ha lite extra då.
Nu tänker du: 'Lyssna på frugan. Det var det fräckaste.'
Men ta inte illa upp. Du känner ju mig. Jag får aldrig nog.
Ge mig lillfingret och jag tar hela handen.
Så trilla inte av pinn nu på upploppet.
Karl Lemmer ligger redan på sjukhus i öst.
Det är nåt med magen. Han var i fält knappt tre veckor.
Kan inte du också få komma hem, med din reumatism?
Har du inte gjort din del?"
Tänk om hon kunde se dig nu, med din cigarr.
"På söndag ska jag besöka vår…
På söndag ska jag besöka vår lille pojkes grav.
Jag ska läsa för honom. Det tyckte han alltid om.
Nästa år går vi dit tillsammans och firar hans tioårsdag.
Det var allt jag hade att säga.
Många kyssar från din fru.
Hej då."
Jag visste inte.
Åh, Paul.
Hur kommer det att bli?
Att komma hem en dag…
Gå tillbaka till våra gamla liv.
Och allt de vill veta är om vi hamnade i närstrid.
Vi kommer att vandra runt i ett landskap från det förflutna.
Jag frågar mig själv…
…om jag inte hellre skulle vilja sitta med dig, Tjaden och Kropp…
…och Müller runt lägerelden.
Och äta stekt potatis. Med skalet på.
Ja.
Jag är uttråkad.
När ska vi vidare egentligen?
Franz?
Ja?
Vi sticker vid sex i morgon. Vi ska leta efter några grabbar.
Vad har hänt?
De skulle ha kommit idag. Ett helt kompani.
Hur var det?
-Fint. -Var det?
Ja.
Här.
Lukta.
-Vad heter hon? -Eloise.
Eloise.
Hon hade hud vit som mjölk.
Och hennes bröst…
Du.
Jag vill också lukta.
Albert.
-Kropp! Ge hit den. -Här.
-Åh jösses. -Tjaden.
En sån flicka har aldrig smutsiga naglar.
-Nej. -På sin höjd lite sand från stranden.
-Tjaden. Ge tillbaka den. -Hon badar säkert två gånger om dagen.
Tjaden.
Hallå, det är min.
-Tjaden! -Nej, den är min nu.
Det var en jävla smäll.
Skyttegravsmörsare.
Den sköt ut honom ur uniformen.
-Är han en av dem vi letar efter? -Nej, de har bara varit borta sen igår.
-Han har hängt där ett tag. -Det menar du inte.
Börja inte sjåpa er nu.
-Hur många letar vi efter? -Sextio unga rekryter.
Kålrotsbröd till frukost och till lunch. Kålrotsbröd hela tiden.
Jag har fått nog.
Säg till när ni hittar dem. Jag tar inte ett steg till.
Gas.
Det var gas här.
Ja.
God dag, frun.
Jag heter Kropp.
Själv, då?
Vill frun…
Vill frun följa med mig?
Inga problem.
Kat.
Kat!
Jävlar också.
-Förbannade ungar. -Ja.
De tog av sig maskerna för tidigt.
Snart är Tyskland tomt.
COMPIÈGNE, FRANKRIKE DEN 8 NOVEMBER 1918
Herr general.
-Jaha, Brixdorf, nåt nytt? -Fransmännen ökar pressen.
I morse avlyssnade våra scouter order om att kalla hela divisioner till Latierre.
En stridsvagnsflotta är kvar vid Fernancourt.
Vi måste räkna med en attack.
Socialdemokratin är slutet för mänskligheten, Brixdorf.
Herr general?
Jag satte just en tysk delegation på tåget mot Compiègne för att diskutera eldupphör.
Dessa människor säljer ut vårt fosterland.
Min order är krig.
Och så länge det gäller tänker jag kämpa om varje meter.
Vi måste vara starka, vänta på nya trupper.
Om några månader är de nya rekryterna redo.
Fransmännen försöker tvinga på oss sina eländiga villkor.
Jag tänker inte kapitulera.
Vi måste slå till nu, med all vår kraft.
Herr general.
Vad oss beträffar
måste jag insistera på…
Måste vi insistera på…
Men för Guds skull.
Skit också.
Herr löjtnant.
Soldater! Packa väskorna, rulla ihop sängkläderna
och diska kokutrustningen!
Hela regementet skickas till frontlinjen. Alla som kan stå på två ben ska med.
Ställ upp er, för helvete!
Tror ni fransoserna väntar tills ni kammat klart könshåret?
-Då var det dags igen. -Vart ska vi?
Vart vi ska? Ut i strid.
Monsieur le Maréchal väntar.
Jag är snart tillbaka.
Är du avundsjuk?
Jag står framför er i hopp om att ni ska ta vår närvaro som en chans
att avbryta alla stridigheter.
I mänsklighetens namn ber jag er
att godkänna ett omedelbart eldupphör under våra förhandlingar,
för att skona våra nationer från onödiga förluster.
Mattias Erzberger, chef för den tyska delegationen.
Marskalk Foch undrar vad som för herrarna hit.
Vi ser fram emot era förslag för att få till stånd
ett slutgiltigt eldupphör till sjöss, på land och i luften.
Jag har inga förslag att ge er.
Vad menar han med det?
Jag tror inte att han uppskattade din formulering.
Jaha. Fint. Då så…
Monsieur le Maréchal, vi skulle vilja veta vilka villkor…
Han vill att du ber honom.
Monsieur le Maréchal…
…jag ber om en vapenvila.
Ni har 72 timmar på er att godta våra villkor. De kan ej förhandlas.
-72 timmar? -Kriget fortsätter tills du skriver på.
Monsieur le Maréchal, för Guds skull, låt inte 72 timmar passera.
Människor dör där ute.
Skriv på, då.
Uppfattat.
Marschera, soldater.
Gå nu. Iväg med er.
Marschera, soldater.
Marschera.
Marschera, soldater.
Marschera, soldater. Framåt.
-Snabbare! -Hurra!
Framåt, mannar!
Attackera!
Framåt!
Hurra!
Håll linjen!
Fortsätt framåt!
Framåt!
Kom nu, Paul. Kom igen. Paul!
Ut härifrån!
Öppna eld!
Ta skydd!
Ner!
Ta betäckning!
Ut härifrån!
Stanna där ni är och slut leden!
Handgranater!
Sikta på larvbanden när de är över oss!
Kom igen, mannar! Kom igen! Franz!
Följ honom!
Franz!
Kom. Följ mig!
Franz!
Paul!
Anfall!
Paul!
Öppna eld!
Reträtt!
Nej, skjut inte! Nej!
Nej!
Gör det inte! Skjut inte!
Albert.
-Albert. -Kom igen!
Kom igen!
Fortsätt!
Var är Franz? Jag förlorade Franz!
Katczinsky! Säkra kulsprutan och retirera!
Vi omgrupperar i Eguisac, två kilometer åt nordöst!
Jag saknar mina kamrater!
Och jag saknar min mamma, för i helvete! Granater och ammunition! Vi sticker!
Paul, kom igen!
Det här är inga förhandlingar, utan ett diktat.
Vi borde nog återvända till Spa och rådfråga generalstaben.
Och vad skulle det åstadkomma?
Inte ens om vi förlorar i slutändan blir det värre än om vi ger upp så här.
Utöver hundratusentals fler döda.
Alsace-Lorraine, Rhenlandsockupationen, kanoner, lokomotiv, tåg…
Det är en fullständig kapitulation!
Varje månad landar 250 000 amerikaner i Europa.
Marne, Cantigny, Cambrai… Det är förlorat.
Det enda som hindrar ett eldupphör är falsk stolthet.
Vi måste ta itu med röran som du och dina generaler har skapat.
Men om du föredrar att gå, så varsågod. Vi stannar här.
Det är vinter.
Utan tåg och proviant kommer bolsjevikerna att besegra oss.
Männen kommer att svälta ihjäl på hemvägen i stället för att dö med heder i strid.
Med heder?
Min son stupade i kriget. Var är hans heder?
Von Helldorf.
Ta kopior av de allierades krav och telegrafera dem till högkvarteret.
Ni ska informera regeringen.
Vi har 72 timmar på oss, mina herrar.
För varje minut vi slösar med prat dör ännu en soldat.
Låt oss be om nåd, men för Guds skull, låt oss skapa fred.
Reträtt!
De retirerar! Mer eld!
Mer eld!
Tyst!
Håll käften!
Nej! Kamrat.
Kamrat.
Förlåt.
Förlåt mig.
Förlåt!
DUVAL, GÉRARD TYPOGRAF
Hus…
Din fru… Jag lovar.
Jag lovar.
Jag lov…
När är ni född, Brixdorf?
År 1877, i juni.
Ett sommarbarn.
Ja.
Vad gör er far?
Min familj äger en fabrik i Holstein.
Vad tillverkar ni?
Sadlar, herr general.
Sadlar?
De kommer alltid att behövas. Er framtid är säkrad.
Jag har verkligen tur.
Jaha? Ser ni fram emot att komma hem?
När vi inte behövs här längre? Ja.
Jag har ett jobb som väntar efter kriget.
Jag ska ta över verksamheten.
Gratulerar.
Och ni?
Jag är soldat.
Min far var officer i det här regementet.
Han stred i Bismarcks tre krig. Och han vann alla tre.
År 1871 marscherade han mot Paris. När han kom tillbaka var han en hjälte.
Jag föddes för sent, Brixdorf.
Ett halvt sekel utan krig.
Vad är en soldat utan krig?
Stod ni er far nära?
Som barn kanske.
En man föds ensam, lever ensam och dör ensam.
KEJSAREN HAR ABDIKERAT
Kom in.
-Von Helldorf. Vad är det? -Hindenburg.
Öppna det, då.
Han ber oss skriva på.
Det är över!
Knacka på klosterporten, och där finns bara tjuvar och förbrytare.
Det är över. De feta grisarna har äntligen förstått.
De förhandlar till slut. Vi ska åka hem, soldat!
Var är militärsjukhuset?
-Nej! -Ge honom kloroform, då!
Bäumer.
-Tjaden. -Bäumer.
Vad har hänt? Var blev du träffad?
Ovanför knäet.
Tror jag.
Jag känner ingenting.
Hur långt ovanför gick kulan in?
Jag kan inte lyfta huvudet.
Tio centimeter, minst.
Du ska hem, Tjaden.
-Tror du det? -Javisst.
Hur ska jag nu bli landsortspolis?
Fan också.
Det går fortfarande.
Du ska få se.
Jag tänker inte låta dem amputera.
Jag vägrar leva som en krympling.
Det behöver du inte. De har lappat ihop värre skador här.
Åh, lille Paul. Jag skulle ge dig en sak.
Är han död?
Du måste vara tapper nu.
Du lever!
Du måste vara tacksam för det. För vår skull.
-För dem som inte klarade sig. -Tyst med dig.
Lyssna nu. Du får inte säga så. Inte du!
Jag förstår det. Men inte förrän alla är här…
-De är på sjukhus eller i en grav. -Lägg upp. Vi känner ju att det är klart.
-Jag kan inte. -Varför inte?
Jag har lagat mat åt 150 personer och ni är ju bara 80!
Är du helt jävla slut i huvudet?
Du ska laga mat åt andra kompaniet. Vi är andra kompaniet!
Ja!
Så servera maten nu! Punkt slut!
Kat!
-Kat! -Paul!
Kat!
Paul!
Kat, du lever. Du lever!
Paul!
Tjaden blev träffad. Han är i kyrkan.
-Vi ger honom en dubbel portion. -Ja. Kom.
Försiktigt.
Och en till.
Helvete. Jag trodde att du var död.
Nån gång ska vi alla dö.
Men inte på slutspurten.
Dör du före mig så dödar jag dig.
Tjaden.
-Kat? -Ja.
Kat.
Vi kommer med lite soppa.
-Har ni med bestick också? -Ja, det har vi också med oss.
Smaklig måltid.
Nej! Sluta, Tjaden!
Tjaden, sluta!
Tjaden!
Vi behöver hjälp!
Varför gjorde du så? Varför?
Det är över. Allt är över.
Han förblöder här!
Tjaden.
Vad är det?
Jag har tappat nåt.
Kat, kan du franska?
Mamma ville att jag skulle lära mig franska.
Och att spela piano.
Men inte gå ut i krig.
"Det är inget för dig", sa hon jämt. "Du dör på nolltid."
Jag ville visa dem att jag kan.
Och titta på oss nu.
"Om några veckor är vi i Paris."
Två år av handgranater kan jag inte bara glömma.
-Paul. -Vi blir aldrig av med stanken.
-Sluta. -Ludwig är död. Franz och…
Vad spelar det för roll?
De har åtminstone fått frid. Vi lever.
Det är som en feber. Ingen vill ha den, men plötsligt är den bara där.
Vi ville det inte. Inte de andra heller. Ändå är vi här. Ändå är halva världen här.
Och Gud ser på…
…när vi slaktar varandra.
Ja.
Men vad vet jag? Jag vet ingenting.
Jag är ett par kängor med gevär.
-Sov nu. Vi har haft tur. -Ja.
Kat?
Ja?
Vad dog din son av?
Smittkoppor.
Jag är rädd för vad som ska hända.
Var inte det.
Henri.
Smaka.
Är de färska?
Tyvärr, jag tror inte det.
Jag lyssnar.
Kejsaren har abdikerat.
Soldaterna vägrar lyda order. Desertörer stryker omkring på landsbygden.
Den nya regeringen ska göra sitt yttersta för att fullfölja sina plikter.
Men befolkningen riskerar, utan egen förskyllan, svält och anarki.
Det är de besegrades sjukdom, inte de segrandes.
Jag är inte rädd.
Jag avvisar alla kompromisser.
Snälla. Var rättvis mot er motståndare, annars kommer han att hata denna fred.
Rättvis?
Ni talar om rättvisa?
Skriv på.
För till protokollet att vapenvilan träder i kraft om sex timmar,
den elfte timmen av den elfte dagen av den elfte månaden.
Mycket bra.
Kriget är över.
Vad ska ni göra nu?
Vad ser ni här, Brixdorf?
Latierres slätter, general. Eguisac.
Jag ser dem också.
Och tyska soldater som flyr som kaniner.
Fransmännen spottar på oss i Latierre.
Och där ute har vi ett tåg med skitstövlar som säljer ut vårt hemland!
Kalla hit rekryterna från alla poster. Be dem inrätta sig på gårdsplanen.
Vi ska lösa den här förbannade skiten!
All kommunikation med fienden är fortfarande förbjuden.
För det första: Stridigheterna kommer att upphöra längs hela fronten idag,
den 11 november klockan 11 på förmiddagen.
För det andra: Trupperna ska inte passera den gräns
som man har enats om denna dag och denna timme.
Vad är klockan?
-Varför sover du inte? -Lyssna.
Det är så tyst.
Jag måste ha blivit döv.
De har skrivit på, Paul.
Kriget är över.
Det är över.
Är du hungrig?
Jag är hungrig.
-Vart ska du? -Kom nu, innan den jäveln vaknar.
-Hur ska du fira jul, Paul? -Jag vet inte.
Jag ska grilla mig en gås. Med rödkål och potatis.
Sen tänder jag alla ljus och kysser min fru.
Herregud, Paul. Min fru är så vacker.
-Jaså? -Ja.
-Hur ser hon ut? -Tja…
Långt lockigt hår. Mörkt.
Och hon är rund och stark.
-Julen. Den känns så avlägsen. -Men det är den inte. Den är nära.
Vi vill ha ett barn till. Barn, Paul.
Vad vore julen utan barn? Ingenting. Eller hur?
Du, när vi…
När vi väl är hemma igen så…
-Ja? -Då gör vi nåt storslaget.
-Vi två, tillsammans. Visst? -Nå ja…
Vadå?
Jag är skomakare, Paul. Jag lagar skor. Förstår du?
Du kan läsa och skriva. Du har tagit examen.
Vad nu det var bra för.
Vad ska vi göra, då? Spika fast sulor ihop?
Vill du förolämpa mig?
Jag kan inte ens läsa ett brev från min fru.
Du ska studera, Paul. Annars skjuter jag dig på fläcken.
Mina byxor halkar ner.
Byxorna sitter löst.
Du måste bara äta lite.
Snart är vi hemma och kan äta vad vi vill.
Vad vi vill.
Din tur.
Om bonden kommer på mig igen så… Då skjuter han mig nog.
-Se upp för den jävla hunden. -Ja.
Titta.
De är jättegoda.
Vill du ha?
Skit också!
Stanna!
Kat! Spring!
Era jävlar!
Förbannat.
Åh, jävlar. Titta på det här.
Vad är det?
-Jag hade tur. -Träffade han äggen?
-Håll för! -Okej.
-Vi häller ner det här. -Ja.
Alltihop.
Vi kan steka dem.
Skitsnack. Vi äter dem nu. Det går också.
Det blir inte bättre.
Jag kommer strax.
Kat?
Kat!
Vad hände?
Vi går…
-Vem var det som sköt? -Det lilla aset från gården.
Bondens pojke.
Kat.
Så typiskt.
Hur stort?
-Ett lillfinger. Jag tar ut kulan. -Nej. Ge mig en cigarett bara.
Låt läkaren göra det.
De satte mig i en klass med sjuåringar.
Jag hade redan börjat raka mig.
Hitta ett ord…
…som rimmar på affär.
Inget rimmar på affär. Ingenting.
Helvete också.
Varför skulle det hända just nu?
-Kom, vi måste vidare. -Ja.
Nu går vi.
Okej? Kat?
Gevär.
Gevär rimmar på affär.
När vi kommer hem får du göra ett par nya kängor åt mig.
Mina fötter är helt blodiga.
Stanna!
Sjukvårdare!
Du kunde besparat dig mödan.
Vad?
Han är ju död.
Men det… Det är bara en liten skottskada.
Ja, svart blod. Rakt in i levern.
Organen är förgiftade.
Medvetslös.
Nej.
Han är död.
Jag vet nog bäst ändå.
Det är omöjligt. Jag pratade ju med honom.
Han är medvetslös.
Ser du?
Han hade otur. Så nära slutet.
Kom, soldat!
Generalen skickar hem oss! Vi ska hem!
Vi ska åka hem!
Fortsätt! Vidare!
Sätt fart nu!
Givakt!
Soldater.
Vi står här som bröder i en värld av fiender,
tvingade att se hur tyska socialdemokrater lämnar vårt älskade folk försvarslöst
genom att acceptera en svekfull vapenvila.
Kamrater.
Snart kommer ni att åka hem till föräldrar, fruar och barn.
Kriget är över.
Efter år av uppoffringar och lidande kan ni nu se fram emot er belöning.
Och den består av beundran inför allt ni har uppnått här.
Men kamrater,
vill ni välkomnas hem som soldater och hjältar…
…eller som ynkryggar som backade undan när det väl kom till kritan?
Soldater.
Vi ska nu slå ner dem med all vår styrka och kraft.
Latierre hör hemma i tyska händer!
Vi ska erövra slätterna före kl. 11 och avsluta detta krig med en seger!
Framåt!
Med Gud, som är med oss, precis som han var med våra fäder.
-Jag tänker inte strida mer! -Håll käften!
Sikta!
-Nej! -Skjut!
Kompani, halt!
Gevär av!
Bajonett på!
Hur mycket?
Femton minuter kvar.
Det var Lefèvres.
Den stackaren sparade den till slutet. Han behöver den inte längre.
Tack.
Skål för dig och för Lefèvre.
Det var gott.
Mardrömmen är över.
Vi är under attack!
-Inta position! -Inta position!
Skjut!
Granater!
Attackera!
Nej!
Nej! Snälla!
Eld upphör!
Klockan är 11.00!
Lägg ner vapnen!
Klockan är 11.00!
Allt väl, soldat?
-Ja. -Då så.
Samla in, tack.
Strax efter krigets början i oktober 1914 blev västfronten låst i skyttegravskrig.
När kriget var slut i november 1918 hade frontlinjen knappt rört sig.
Över tre miljoner soldater dog här, ofta i kamp om bara några hundra meter.
Under första världskriget dog nästan 17 miljoner människor.
PÅ VÄSTFRONTEN INTET NYTT
Undertexter: Camilla Dunér