Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Támadás!
- Nyomás! Gyerünk! Kifelé! - A létrákhoz!
Kifelé!
Heinrich, gyere! Rohamra! Gyerünk!
A létrákhoz!
Várjatok a parancsomra!
- Roham! - Hans?
Támadás! Kifelé!
Gyerünk! Roham!
Hans?
- Hans? - Gyerünk, Heinrich! Kifelé!
Támadás!
Gyerünk!
Előre!
Gyorsabban! Gyerünk!
Fedezékbe!
Heinrich!
NYUGATON A HELYZET VÁLTOZATLAN
ÉSZAK-NÉMETORSZÁG 1917 TAVASZA
A HÁBORÚ HARMADIK ÉVE
- Paul! - Paul!
Paul! Na?
- Mondd már! - Nem írta alá.
- És most? - Nem tudom.
- Tudja, hogy mind megyünk? - Aha.
Akkor nem jössz?
Istenem, anyád szoknyája mögé bújsz?
Kérem, majd én aláírom.
- Azt a szüleinek kell. - De nem tették. Add ide!
- Nem fog beválni. Rájönnek. - És hogy?
Hogyan?
Tán levelezőtársak az apjával?
- Add a tollad! - Nincs nálam.
Ludwig!
Bajba kerülsz. Hatalmas verést kapsz.
Van jobb ötleted? Nem maradok itt egyedül.
Ez az!
Gratulálok, Bäumer közlegény. Irány a front!
Nekem annyi.
Az élet küszöbén állnak.
Véssék eszükbe e pillanatot!
E nagyszerű pillanatot.
Az elkövetkezendő években a ma tanúsított bátorságuk alapján
ítélik meg önöket.
Németország vasból való ifjait.
Barátaim,
szerencséjükre nagyszerű időket élünk.
A maguk tettei lesznek a víz,
mely egy erős és dicső gyökeret táplál.
Viselkedjen, Leinemann! A császárnak katonákra van szüksége, nem kölykökre.
Biztos vagyok benne, hogy a legtöbbjükkel hamarosan újra viszontlátjuk egymást.
Miután a kardjuk méltósággal kerül vissza hüvelyébe.
Mellkasukon büszkén viselve a vaskeresztet.
De tévedés ne essék!
A legsötétebb órákban, mikor az ellenség támadását várják,
kételyeik támadhatnak.
Ám ekkor nincs helye gyengeségnek!
Bármiféle megingás vagy tétovázás egyet jelent a haza elárulásával!
A modern hadviselés akár egy sakkjátszma.
Sosem az egyén számít, hanem kizárólag az egész.
Bizonyítani fogják, hogy méltók az egyenruhájukra,
és áttörik az ellenséges vonalakat Flandriában. Aztán pedig
mindössze pár hét után
végül bevonulnak Párizsba!
Igen!
A jövőnk,
Németország jövője
a legnagyszerűbb generációja kezében van.
És azok pedig maguk, barátaim!
Igen!
Hát harcra fel!
A császárért, Istenért és a hazáért!
Igen!
- Bravó! - Igen!
Következő!
Paul Bäumer. Wiesengrund 53.
Született 1899. november 18-án.
- Igaz? - Igen, uram.
Paul!
Tessék. Apád büszke lehet rád.
Igen.
Minden rendben?
- Igen. Csak már indulnék. - Következő!
Mehetsz.
Következő!
Elnézést!
Ez valaki másé.
Következő!
Igen. Valószínűleg kicsi volt rá. Gyakran megesik.
Tessék! Minden jót!
Köszönöm.
Azta, mintha rám szabták volna!
Na, Ludwig, így már megkapsz minden lányt?
Igen.
Csak le ne lőj minket!
Kedvesem, hidd el, szeretlek
De feleségül még nem vehetlek
Várj még egy évet És akkor majd…
Nem fog várni, Franz.
Nem fog várni.
Te nőcsábász, te!
Igyál egy csésze teát És kávét, a cukor nem árt
És egy pohár bort
Kedvesem, hidd el, szeretlek
De feleségül még nem vehetlek
Várj még egy évet És akkor majd megkérlek
LA MALMAISON, ÉSZAK-FRANCIAORSZÁG 25 KM-RE A NYUGATI FRONTTÓL
- Hogy hívják, katona? - Kropp. Albert Kropp, uram.
Szereti a tisztátalan nőket, Kropp?
Mondja, szereti a tisztátalan nőket?
Nem, uram.
Akkor miért hál olyannal?
Jelentkezzen őrszolgálatra hajnali 3:00-kor!
Uraim, kész koszfészekben fognak harcolni.
És jobb, ha ezt egy tiszta G98-assal teszik.
Kényeztessék!
Szeressék!
És egy folt se legyen rajta, mint Szűz Mária becsületén!
- Megértettük egymást? - Igen, uram!
Üdvözlöm önöket a 78. tartalékos gyalogezrednél!
Ez itt a nyugati front.
Isten hozott Párizsban!
Ez az!
Az istenit, mi történt?
Parancsot kaptam, hogy 18:00-ra érjünk a frontra.
Oda is érnek, de gyalog. Kellenek a teherautók, uram.
- Tisztelettel, de parancsot… - A parancsát feldughatja a seggébe.
Negyven ember haldoklik a sárban.
Azonnal szálljanak ki!
Mindenki kifelé!
Gyerünk, iparkodjanak!
Hallották a sebészorvost.
Gyorsabban, katonák! El ne aludjanak itt nekem!
Gyerünk!
- Franz Müller, igaz? - Igen.
A főparancsnok elvárja, hogy legalább hat hetet túléljen.
- Életben akar maradni addig? - Igen, uram.
Akkor húzzon bele, és ne csak vonszolja itt magát!
- Hallotta? - Igen.
Gyorsabban!
Nem teazsúron vannak!
Gáz!
- Gáz! - Gáz!
Gáz!
Gázálarcokat fel!
Ez egy tüzérségi lövedék volt, uraim. Ha a franciák tudnának célozni,
most kiskanállal kaparnák össze azt a keveset, ami belőlünk maradt.
De egy dolog biztos, mint a halál.
Az ilyen lövedékekben nincs gáz.
Előre nézz!
- Maga süket? - Nem, uram.
Csak próbáltam felvenni a gázálarcot.
Maga, Paul Bäumer, hajnalra biztosan elesik.
Egyen valamit, a fenébe is!
Figyelem! Gázálarcokat le!
Gázálarcokat le!
Maga nem.
Maga hagyja fent az esti őrszolgálatig!
Azzal a hígagyúval együtt.
Sorakozó! Indulás!
Maradjanak együtt, és haladjanak!
Gyerünk, mintha élnének!
Paul! Gyere, Paul! Add ide a hátizsákod! Legközelebb te viszed az enyémet.
Gratulálok, uraim.
Megérkeztek az új otthonukba.
Sisakot le!
Látom, élvezték a távollétemet, Steinberger.
Egész éjjel lőttek minket.
Mindenki kikészült.
A száraz csizma majd megoldja.
Azt akarja, hogy megfulladjunk? Mindenki munkára! Kimerni a vizet!
Mire vár, Bäumer?
Mit ácsorognak itt? Gyerünk…
Dobj koncot egy kutyának,
és az mindig felfalja.
Adj hatalmat egy embernek…
Az ember egy szörnyeteg.
Igyál!
Katczinsky, gyere ide! Segíts!
Ma nehéz éjszakánk lesz.
Ne haragudj!
Semmi baj.
Nem így képzeltem ezt.
Fogd be, Ludwig!
A kezem! Nem érzem a kezem.
Dugd az alsógatyádba!
Én is azt szoktam.
Szerinted ettől pontosabban lő?
- Hallottad ezt? - Mit?
- Ezt a hangot. Figyelj! - Nincs ott semmi.
Az első franciáink.
Nyugi, Paulie!
Már én is hallom.
Ki van ott?
Hé!
Mutasd magad!
Ne!
Eltaláltak!
- Ne! Paul! Ne! - Mi folyik itt?
Jaj, ne!
Mi az?
Azok ott rám lőttek.
Meglátták a torkolattüzet.
Fejeket behúzni!
Ha nem akarjátok, hogy eltaláljanak, menjetek odébb!
Lőtök, aztán arrébb mentek. Értitek?
Igen.
Gyere!
Fedezékbe!
Befelé!
Bäumer, Kropp! Ti ketten, befelé! Gyorsan!
A bunkerbe!
Befelé!
„Figyelj oda, hogy mit eszel!” Ezt mondta az anyám.
- Együtt maradunk. Ugye? - Aha.
- Együtt maradunk. - Igen.
Nekem ez nem megy, Paul. Nem megy. Haza akarok menni.
Haza akarok menni!
Tűzhenger.
Tessék?
A tüzérség pár percenként előrébb nyomul.
És közvetlenül mögötte
érkezik a gyalogság is.
Ezt hogy érted?
Jönnek.
Hová mész?
Mindjárt jövök.
Mindjárt vége van.
- Ne! Engedj el! - Nyugalom!
- Engedj ki! Ki akarok jutni. - Nyugodj le!
Nyugalom!
Ne!
Kifelé!
Mozgás! Kifelé!
Ki innen!
Mindenki kifelé!
Paul! Ez Paul.
Albert!
Albert, megtaláltuk Pault!
Vigyük ezt innen!
Paul!
Jól vagy?
Minden rendben?
Gyere, Paul! Paul, gyere!
Segítek.
Gyere ki innen! Ülj le!
- Megsérültél? - Tovább!
Paul, megsérültél?
- Hallasz? - Albert Kropp, segítsen!
- Szia, Paul! - Viszlát, Paul!
Itt van még egy.
Segítség kell.
Katczinsky, munkára!
És maga? Megsérült?
Nem.
Akkor munkára!
Hihetetlen!
A kemény munka megtérül.
Gyerünk! Mozgás! Nem érünk rá egész nap.
Karl Albrecht. Diepholz.
1898. szeptember 14.
Samuel Blumenthal.
Drezda, 1900. november 6.
Tegnap volt a születésnapja.
Gustav Von Gallwitz.
Osnabrück, 1899. június 20.
Götz Lüttwitz…
Elég volt.
A HADSEREG FŐPARANCSNOKSÁGA 1918. NOVEMBER 7.
Erzberger úr!
Isten óvjon minket!
Több mint 40 000-en estek el csak az utóbbi hetekben.
Ez csak meggyőzi a vezérkart.
Azt hiszem, az urak tudják, hogy vége.
Mindannyian tudjuk.
A tábornagy.
CHAMPAGNE, FRANCIAORSZÁG MEGSZÁLLT TERÜLET
- Köszönöm. - Nincs mit.
Paul, ebben a tempóban 180 év alatt foglaljuk el Franciaországot.
Kiszámoltam.
Nehogy elkapjanak, Kat!
Az kizárt.
Hallgasd!
Mit gondolsz, Paul? Megéri ezért meghalni?
Ha éhes vagy, igen.
Kat?
Fuss!
Mocskos káposztazabáló!
Futás!
Igazi hősök vagytok, fiúk.
Csukd be az ajtót, vagy kiszagolják!
A jelszót!
- Nem tudom. Most nem megy. - Törd a porosz fejedet!
- Tágra nyílt szem, hosszú ujj. - Igen.
Libácska, a számba bújj!
Egy darab liba a francos Franznak.
Szárnyat akarok.
Osztoznom kell? A többi az enyém.
Na, lássunk neki!
Gyere ide, te vak tyúk! Be nem áll a szád…
Most már meghalhatunk.
Te jó ég!
Ezt sosem felejtem el, fiúk.
Ízlik?
- Igen. - Aha.
- És neked? - Igen, isteni.
Jó, Paul?
Jó ám, Kat.
Rövid az élet.
- Hol van Emil, amikor kéne? - Emil, hozza a kávét és a kaviárt!
Igen, és készítsen lábfürdőt! Hallja?
- Kat? - Igen?
Elloptad a libát Vidd vissza
- Vagy elkap a vadász… - A gazda!
A gazda! Igen!
Vagy elkap a gazda És az irhád kilyukasztja…
Tjaden csak ül, és így szól:
„Kereszt. Mindig csak az a kereszt.
Apám volt Názáret helytartója.”
Mire a tanár: „Názáret helytartója?
Sosem hallottam ilyesmiről. Tjaden, otthon majd kérdezz rá!”
Másnap reggel Tjaden berohan az osztályba, és így szól:
„Elnézést. Apám nem volt Názáret helytartója.
Csak a lazarettben lett kankója.”
Nézzétek!
Üdv, hölgyeim!
Jöjjenek ide!
Friss bagett!
Önöknek!
Májas hurka, szerelem!
Rengeteg szerelem!
Hé, Franz! Hova mész?
- Hadd menjek én is! - Oké, gyere!
Nézzétek!
Hülyét csinál magából.
Te jó ég! Gyönyörű vagy, kedvesem.
Franz!
A vékony, barna hajú az enyém!
Ez meg hová megy?
Franz?
Viszlát!
Viszlát, barátaim!
Basszus!
Ha véget érne a háború, tudod, mit csinálnék?
Nincs béke. Még nincs vége.
De ha vége lenne.
- Megint hajthatnám a csajokat. - Így igaz.
Nyolc napig nem hordanék gatyát.
El kéne fenekelnem titeket ezért a beszédért.
Hát te, Paul?
Gőzöm sincs. Nem tudom.
- A poroszoknál maradnék. - Te nem vagy normális, Tjaden.
Ástál már tőzeget? Egyszer próbáld ki!
Biztos jobb, mint lövészárkot ásni.
Annál sokkal tovább tart. És az alól nem lehet kibújni.
Békeidőben gondtalan az élet a seregben.
Ha reggel nem vár ott a kajád, az asztalra csapsz. Van egy jó kis ágyad.
Minden héten friss lepedőt kapsz. Aztán…
Aztán tiszthelyettes leszel.
Képzeljetek el engem erdőkerülőként!
Egy konyak itt, egy korsó sör ott…
Velük mindenki jóban akar lenni. Mindenki.
Ezzel csak egy baj van, Tjaden.
Éspedig?
Sosem leszel tiszthelyettes.
Eleve hülye kérdés volt.
Szóval tökmindegy.
- Kat! Kat! - Ide!
- Kat! - Ide!
„Drága macikám!
Ételcsomagot kértél.
Küldtem neked négy szál kolbászt és zsírt…
Egy pár süteményt,
savanyú káposztát, főzőkolbászt,
és…
Hing… Hingfong gyógynövénycseppeket kockacukorral.
Néhány tojást és egy üveg szilvalekvárt.
Ne edd meg mind egyszerre! Nem akarok egyből újat küldeni.
Inkább ne oszd meg a társaiddal!
Egyetlen macikám,
kérdeznem kell tőled valamit.
Mennyi pénzt tudtál félretenni?
Haza tudnál küldeni valamennyit?
Azt beszélik, a háború hamarosan véget ér,
hát jó lenne egy kis tartalék.
Most biztos azt gondolod: ‘Ezt a némbert! Micsoda arcátlanság!‘
De ne vedd ezt sértésnek!
Ismersz engem. Telhetetlen vagyok.
Ha a kisujjadat nyújtod, az egész karod kell.
Most már bírd ki ezt a kis időt!
Karl Lemmer kórházba került a keleti fronton.
Valami van a gyomrával. Alig harcolt három hetet.
Te nem jöhetnél haza a sérüléseid miatt?
Nem tettél még eleget?”
Bár láthatná, ahogy itt ülsz a cigiddel!
„Vasárnap kimegyek a ki…
Vasárnap kimegyek a kicsikénk sírjához.
Felolvasok neki. Azt mindig imádta.
Jövőre együtt ünnepeljük majd a tizedik születésnapját.
Nos, ez minden.
Csókol, feleséged.
Isten véled!”
Nem tudtam.
Jaj, Paul!
Mi lesz velünk?
Egy nap hazamegyünk…
Visszatérünk a régi életünkhöz.
És mindenkit csak az érdekel majd, vívtunk-e közelharcot.
Olyan lesz, mintha csak utazók lennénk egy múltbéli tájon.
Azt kérdem magamtól…
Nem ücsörögnék-e inkább a tábortűz mellett veled,
Tjadennel, Kropp-pal
és Müllerrel…
sült krumplit eszegetve.
Rajta a héjával.
Igen.
Unatkozom.
Meddig kell még itt várnunk?
Franz?
Igen?
Reggel hatkor indulunk.
Megkeresünk pár kölyköt.
Mi történt?
Ma kellett volna megérkezniük.
Egy egész századnak.
Milyen volt?
- Jó. - Igen?
Igen.
Tessék!
Szagold meg!
Hogy hívják?
Eloise.
A bőre… Fehér, akár a tej.
És a melle…
Hé!
Én is kérem.
Albert!
- Kropp, add ide! - Tessék.
- Te jó ég! - Tjaden!
Egy ilyen lánynak sosincs piszok a körme alatt.
- Nincs. - Legfeljebb egy kis homok a partról.
Tjaden!
- Add már vissza! - Fogadok, hogy napi kétszer fürdik.
Tjaden!
Kérlek! Ez az enyém.
- Tjaden! - Nem, ez már az enyém.
Ez pokoli egy robbanás volt.
Aknavető.
Kirobbantotta az egyenruhájából.
Ő az egyik, akit keresünk?
Nem, ők csak tegnap tűntek el.
Ő már rég ott lóg.
Ez nem volt vicces.
Ne most kezdj elpuhulni!
- Hányan is tűntek el? - Hatvanan. Fiatal újoncok.
Répakenyér reggelire.
Répakenyér ebédre.
Mindig csak a répakenyér. Elegem van.
Szóljatok, ha megvannak! Én nem megyek tovább.
Gáz.
Itt gáztámadás volt.
Ez az!
Szia, szépségem!
Kropp vagyok.
Hát te?
Volna kedved…
Volna kedved velem tartani?
Nem probléma.
Kat.
Kat!
Bassza meg!
- Istenverte kölykök! - Aha.
Túl korán vették le a gázálarcukat.
Lassan nem marad német.
COMPIÈGNE, FRANCIAORSZÁG 1918. NOVEMBER 8.
Uram!
Mik a fejlemények, Brixdorf?
A franciák fokozzák a nyomást.
Kora reggel elfogtunk egy parancsot, egész hadosztályokat küldenek Latierre-be.
Egy tankflotta rostokol Fernancourt-nál. Fel kell készülnünk egy támadásra.
A szociáldemokraták jelentik majd az emberiség végét.
Uram?
Compiègne-be küldtem egy német delegációt, hogy a tűzszünetről tárgyaljanak.
Ezek az emberek, Brixdorf, eladják a hazánkat.
Parancsba kaptam, hogy háborúzzak.
És amíg ez van érvényben, foggal-körömmel küzdeni fogok.
Ki kell tartanunk, és várni a friss csapatokat.
Pár hónap múlva érkeznek az újonnan toborzottak.
A franciák próbálják ránk erőltetni a szaros feltételeiket.
Nem vagyok hajlandó kapitulálni.
Most kell lecsapnunk, méghozzá minden erőnkkel.
Uram!
Ami engem illet,
ragaszkodnom kell hozzá…
Ragaszkodnunk kell hozzá…
Az isten szerelmére!
A francba!
Uram!
Katonák, csomagoljanak,
tekerjétek fel az ágyneműt, és mosogassanak el!
Az egész ezredet a frontvonalra vezénylik.
Aki képes két lábra állni, az jön.
Sorakozó, az istenit!
Azt hiszik, a franciák várnak, amíg a töküket vakarják?
- Hát ismét mennünk kell. - Hová?
Hová? Hát harcolni.
A Marsall úr várja önöket.
Nemsokára jövök.
Féltékeny vagy, mi?
Abban a reményben járultunk önök elé, hogy jelenlétünknek hála megfontolják,
hogy felfüggesszünk mindennemű ellenségeskedést.
Az emberiség nevében kérem, egyezzenek bele az azonnali tűzszünetbe
a tárgyalások idejére,
hogy mindkét nemzetet megkíméljük a szükségtelen veszteségektől.
Matthias Erzberger, a német delegáció vezetője.
Weygand, mit óhajtanak az urak?
Foch Marsall úr azt kérdi, miért jöttek ide.
Örömmel vesszük a javaslatait
a végleges tűzszünetet illetően a földön, a vízen és a levegőben egyaránt.
Nincsenek javaslataim.
Hogy érti ezt?
Szerintem nem tetszik neki, ahogy fogalmazott.
Értem.
Rendben, akkor hát…
Uram,
ha megengedi, szeretnénk tudni, milyen feltételeket szab…
Azt akarja, hogy formálisan kérje.
Marsall úr,
fegyverszünetet kérek öntől.
72 órájuk van a feltételeink elfogadására, melyekből nem engedünk.
- 72 óra? - Az aláírásig tovább folynak a harcok.
Marsall úr,
Isten nevében kérem, ne folytatódjon ez 72 órával tovább!
Odakint emberek halnak meg.
Akkor írja alá!
Értettem.
Katonák, előre!
Előre, katonák!
Katonák, előre!
Gyerünk, kifelé!
Előre, katonák!
Előre!
Katonák, előre!
Előre, katonák! Kifelé!
Roham!
- Gyorsabban! - Ez az!
- Gyorsabban! - Gyerünk!
Előre, emberek!
Gyerünk!
Ez az!
Tartsátok az alakzatot!
Előre!
Gyerünk, gyerünk!
Gyere, Paul! Gyere! Paul!
Ki innen!
Tüzet nyiss!
Földre!
Le innen!
Fedezékbe!
Kifelé innen!
Maradjanak, ahol vannak, és rendezzék a soraikat!
Kézigránátokat!
A lánctalpat célozzátok, amikor fölénk érnek!
Gyerünk, emberek!
Franz!
Utána!
Franz!
Gyerünk! Utánam!
Franz!
Paul!
Roham!
Paul.
Paul!
Tüzet nyiss!
Visszavonulás!
Ne, ne lőjenek! Ne!
Ne!
Ne! Ne lőjenek!
Albert!
- Albert! - Gyere!
Gyere!
Tovább!
Hol van Franz?
Elvesztettem Franzot!
Katczinsky! Gépfegyvert biztosítani, és visszavonulni!
Találkozunk Eguisacban, két kilométerre északkeletre!
A bajtársaim még hiányoznak, uram!
Nekem meg az anyám hiányzik, az istenit! Gránátokat! Lőszert! Indulás!
Paul, gyere!
Ez nem tárgyalás. Ez diktátum.
Talán vissza kéne térnünk Spába, a vezérkarral konzultálni.
És attól mit remél?
Még ha végül veszítünk is,
nem járunk rosszabbul, mintha megadnánk magunkat.
Megkímélünk több százezer embert.
Elzász-Lotaringia, a Rajna-vidék, lövegek, mozdonyok, vagonok…
Ez teljes kapituláció!
Minden hónapban 250 000 amerikai érkezik Európába.
Marne, Cantigny, Cambrai. Mind elvesztek.
Csakis a hamis büszkeségünk áll a fegyverszünet útjában.
Ideje eltakarítani a mocskot, amit a tábornokaival hagytak.
De ha most inkább elmenne, hát rajta!
Mi maradunk.
Tél van.
Vonatok és élelem nélkül a bolsevikok eltipornak minket.
A katonáink hazafelé éhen halnak ahelyett, hogy dicsőséggel elesnének a harctéren.
Dicsőséggel?
A fiam elesett a háborúban. Hol a dicsősége?
Von Helldorf!
Kérem, továbbítsa táviratban a szövetségesek feltételeit a vezérkarnak!
Értesíteni kell a kormányt.
Uraim, 72 óránk van.
Minden percben, melyet beszédre pazarlunk, újabb katona hal meg.
Imádkozzunk a kegyelemért, de az isten szerelmére,
kössünk békét!
Visszavonulás!
Visszavonulnak! Lőjetek!
Lőjetek!
Hallgass!
Kuss!
Kussolj!
Ne!
Bajtárs!
Sajnálom!
Úgy sajnálom!
Bocsáss meg!
GÉRARD DUVAL GÉPÍRÓ
Ház…
A feleséged… Ígérem.
Ígérem.
Ígér…
Mikor született, Brixdorf?
1877 júniusában.
Tehát nyári gyerek.
Igen.
Mivel foglalkozik az apja?
Van egy családi üzemünk Holsteinben.
Miféle?
Nyergeket gyártunk, uram.
Nyergeket.
Arra mindig van kereslet. Biztosítva van a jövője.
Ez nagy szerencse.
És?
Várja már, hogy hazatérjen?
- Amikor itt már nincs ránk szükség? - Igen.
A háború után feladat vár rám.
Átveszem az üzletet.
Gratulálok!
És ön?
Én katona vagyok.
Apám ennél az ezrednél szolgált tisztként.
Három háborúban is harcolt Bismarck idején.
És mindhármat megnyerte.
1871-ben Párizs ellen vonult,
és hősként tért haza.
Túl későn születtem, Brixdorf.
Fél évszázad háború nélkül.
Mit ér egy katona háború nélkül?
Közel állt az apjához?
Gyerekként talán.
A férfi egyedül születik,
egyedül él,
és egyedül hal meg.
A CSÁSZÁR LEMONDOTT A TRÓNRÓL
Szabad.
- Von Helldorf. Mi az? - Hindenburg.
Gyerünk, nyissa ki!
Aláírásra sürget.
Vége van!
Aki a kolostor ajtaján kopogtat,
csak tolvajokra és gazemberekre lel.
Vége van. Azok a kövér disznók végre-valahára felfogták.
Végre tárgyalnak. Hamarosan hazamegyünk, katona!
Hol a gyengélkedő?
- Ne! - Kábítsák már el!
Bäumer!
- Tjaden! - Bäumer.
Mi történt? Hol találtak el?
A térdem fölött.
Azt hiszem.
Nem érzek semmit.
Mennyivel van a térdem fölött?
Nem bírom felemelni a fejem.
Legalább tíz centivel.
Hazamész, Tjaden.
- Gondolod? - Persze.
Mégis hogy lehetnék így erdőkerülő?
Az istenit!
Így is lehetsz.
Majd meglátod.
Nem hagyom, hogy levágják.
Nem leszek nyomorék.
Nem is leszel. Összefoltoztak itt ennél sokkal rosszabbakat is.
Ó, Paul!
Valamit oda kell adnom.
Meghalt?
Most bátornak kell lenned.
Te még életben vagy.
Hálásnak kell lenned.
Értünk.
Akik nem élték túl.
Hallgass!
Ide figyelj! Te nem mondhatsz ilyet.
Biztosan tetszene. Addig nem, amíg mindenki…
A gyengélkedőn, vagy egy tömegsírban vannak.
- Kezdd osztani! Érezzük, hogy kész. - Nem lehet.
Miért nem, te csavargó?
Mert 150 főre főztem. És ez csak 80 embernek elég!
Te teljesen hülye vagy?
A második század ellátmányából főztél.
- Mi vagyunk a második század! - Igen!
Szóval kezdd el osztani! Azonnal!
Kat!
- Kat! - Paul!
Kat!
- Paul! - Kat, hát te élsz!
Életben vagy.
Paul!
Tjadent találat érte. A templomban fekszik.
Dupla adagot viszünk neki.
Igen. Gyere!
Félre!
Még egyet!
A pokolba, azt hittem, meghaltál.
Egyszer mind meghalunk.
De nem a célegyenesben.
Ha előttem halsz meg, megöllek.
Tjaden.
Tjaden!
- Kat? - Igen.
Kat!
- Hoztunk egy kis levest. - Evőeszközt is hoztatok?
Igen, azt is.
Jó étvágyat!
Ne, hagyd abba, Tjaden!
Tjaden, állj le!
Valaki segítsen!
Miért csináltad ezt?
Miért?
Vége van, fiúk, vége.
Elvérzik!
Tjaden!
Mi az?
Valamit elhagytam.
Kat, beszélsz franciául?
S’il vous plaît.
Anyám azt akarta, hogy tanuljak franciául.
Értem.
Meg zongorázni.
Nem akarta, hogy háborúzzam.
Azt mondta: „Nem neked való. Pillanatok alatt meghalsz.”
Bizonyítani akartam nekik.
És nézd, hova jutottunk!
„Pár hét, és bevonulunk Párizsba.”
Két év háborút nem lehet csak úgy elfelejteni.
- Paul! - Sosem megy ki az orrukból a bűze.
- Elég! - Ludwig halott. Franz, Albert…
És ez most mit számít?
Ők már békére leltek. Mi pedig élünk.
Olyan ez a háború, mint valami láz.
Senki sem akarja, mégis kitör.
Mi nem akartuk. A többiek sem akarták.
És mégis itt vagyunk. És mégis itt van a fél világ.
És Isten csak nézi
ezt a mészárlást.
Igen.
De mit tudhatom én? Nem tudok én semmit.
Csak egy két lábon járó puska vagyok.
Aludj! Szerencsénk volt.
Igen.
Kat?
Mi vitte el a fiadat?
Himlő.
Félek, hogy mi lesz most.
Ne tedd!
Henri!
Kóstolja meg!
Maga szerint friss?
Sajnálom, de nem hiszem, hogy az.
Hallgatom.
A császár lemondott a trónról.
A katonák nem engedelmeskednek. Dezertőrök bóklásznak szerte az országban.
Az új kormány mindent megtesz, hogy teljesítse a kötelességeit,
de a lakosság önhibáján kívül éhínséget
és anarchiát kockáztat.
Ez a legyőzöttek gondja, nem a győzteseké.
Én nem tartok ettől. Nem kötök semmiféle kompromisszumot.
Marsall úr, kérem.
Legyen tisztességes az ellenfelével, vagy az gyűlöli majd ezt a békét.
Tisztességes?
Maga beszél tisztességről?
Írja alá!
Vegyék jegyzőkönyvbe,
hogy a fegyverszünet hat óra múlva,
a 11. hónap 11. napján, 11:00-kor lép életbe!
Rendben.
A háborúnak vége.
Mihez fog most kezdeni?
Mit lát itt, Brixdorf?
A latierre-i síkságot, uram.
Eguisacot.
Én is azt látom.
És gyáva nyúl módjára menekülő német katonákat.
A franciák Latierre-ben baszakodnak velünk,
és valahol egy vonatnyi szarházi
épp eladja a hazánkat.
Hívja vissza az összes újoncot! Jelentkezzenek az udvaron!
Eltakarítjuk ezt a szarkupacot!
Továbbra is tilos az ellenséggel bármilyen formában kommunikálni.
Először is ma, azaz november 11-én, pontban délelőtt 11:00-kor
az egész fronton leállnak a harcok.
Másodszor pedig, a csapatok nem nyomulnak tovább
az ezen a napon, ebben az órában elért pontnál.
Mennyi az idő?
- Miért nem alszol? - Hallgasd!
Hatalmas a csend.
Azt hiszem, megsüketültem.
Aláírták, Paul.
A háborúnak vége.
Vége van.
Éhes vagy?
Én éhes vagyok.
Hova mész?
Gyere, mielőtt felkel az a rohadék!
- Mit csinálsz karácsonykor, Paul? - Nem tudom.
Én libát sütök.
Káposztával, krumplival…
Meggyújtom a gyertyákat, és megcsókolom a feleségem.
Istenem, Paul, gyönyörű a feleségem.
- Igen? - Bizony.
- Hogy néz ki? - Hát…
Hosszú, sötét, göndör haja van.
Kerekded és erős.
Karácsony.
Az még jó messze van.
Dehogy! Már nagyon közel van.
Szeretnénk még egy gyereket. Gyerekeket!
Hát mit ér a karácsony gyerek nélkül? Semmit.
Ugye?
Ha egyszer…
Ha egyszer hazaérünk, akkor…
- Na? - Valami nagyot alkotunk.
Mi ketten. Együtt, oké?
Hát…
Mi az?
Én cipész vagyok, Paul. Cipőket javítok.
Tudod? Te tudsz írni, olvasni. Gimnáziumot végeztél.
Nem sok hasznát vettem.
Mégis mihez kezdünk?
Együtt talpaljuk a cipőket?
Te sértegetsz engem?
A feleségem levelét sem tudom elolvasni.
Te tovább tanulsz, Paul.
Vagy itt helyben lelőlek.
Leesik rólam a gatya.
Anyám, bő rám a gatyám!
Csak enned kell egy kicsit.
Nemsokára hazaérünk, és ehetünk, amit csak akarunk.
Amit csak akarunk.
Most te jössz.
Ha a gazda megint engem kap rajta… Szerintem lelő.
- Vigyázz azzal a rohadt kutyával! - Jó.
Nézd csak!
Ez nagyon finom.
Kérsz?
Bassza meg!
Állj meg!
Kat!
Futás!
Rohadék!
Az isten verje meg!
Jaj! A francba!
Ezt nézd!
Mi az?
- Mázlim volt. - Ellőtte a tojásaidat?
- Fogd be a lyukat! - Jó.
- Jöhet ide bele! - Jó.
Bele! Mindet!
Így meg tudjuk sütni.
- Francokat! Most rögtön megesszük. - Úgy is jó.
Lehetne ennél jobb?
Mindjárt jövök.
Kat?
Kat!
Mi történt?
Menjünk…
Ki lőtt?
Az a kis szaros a tanyáról.
A gazda fia.
Kat!
Még ilyet!
Mekkora?
Mint a kisujjam. Kiveszem a golyót.
Ne, csak adj egy cigit!
Majd az orvos kiveszi.
Hétévesekkel tettek egy osztályba.
És akkor már borotválkoztam.
Mondj egy szót,
ami rímel arra, hogy fruska!
Erre semmi sem rímel. Semmi.
A kurva életbe!
Miért éppen most?
- Muszáj elindulnunk. - Igen.
Menjünk!
Jól vagy? Kat?
Puska.
A puska rímel a fruskára.
Ha hazaértünk, készítesz nekem egy új csizmát.
Teljesen kikészült a lábam.
Állj!
Megállni!
Álljatok meg!
Orvost!
Hiába fáradoztál.
Meghalt.
Hiszen az… Az csak egy aprócska lőtt seb.
Fekete a vére. Egyenesen a májába kapta a golyót.
Megmérgeződtek a szervei.
Csak eszméletlen.
Nem.
Meghalt.
Hidd el, én jobban tudom.
Ez lehetetlen. Az… Az előbb még beszélgettünk.
Csak eszméletlen.
Eszméletlen.
Látod?
Micsoda balszerencse! Ilyen közel a háború végéhez.
Gyerünk!
A tábornok hazaküld minket! Hazamegyünk!
Hazamegyünk!
Gyerünk! Tovább!
Gyorsabban!
Figyelem!
Katonák!
Itt állunk testvérekként
egy ellenségekkel teli világban, és végig kell néznünk,
ahogy a német szociáldemokraták kiszolgáltatják szeretett népünket
egy alávaló fegyverszünet elfogadásával.
Bajtársak!
Hamarosan hazatérnek a szüleikhez, a feleségükhöz, a gyerekeikhez.
A háborúnak vége.
Az éveken át tartó áldozathozatal és szenvedés után kijár önöknek a jutalom.
És a jutalmuk az elismerés lesz mindazért, amit itt elértek.
Ámde, bajtársak,
azt akarják, hogy hős katonákként köszöntsék önöket,
vagy hogy gyáva férgekként, akik a döntő pillanatban megfutamodtak?
Katonák!
Kíméletlenül lecsapunk rájuk minden erőnkkel.
Latierre Németországot illeti.
Még 11:00 előtt elfoglaljuk a síkságot, és dicső módon zárjuk le a háborút.
Győzelemmel!
Előre!
Istennel az oldalunkon, ahogy egykor atyáink is tették.
Én nem vívok több csatát. Én ugyan nem!
Kuss legyen!
Célra tarts!
- Ne! - Tűz!
Század, állj!
Fegyvert a kézbe!
- Szuronyt fel! - Szuronyt fel, és fegyvert tölts!
Még mennyi?
Tizenöt perc.
Ez Lefèvre-é volt.
Szegény a végére tartogatta.
- Neki már nem fog kelleni. - Köszönöm, uram.
Ezt önre és Lefèvre-re!
Ez jó.
Vége a rémálomnak.
Ellenséges támadás!
- Készüljenek! - Készüljenek!
Tűz!
A gránátokat!
Támadás!
Ne!
Tüzet szüntess!
Már 11:00 van!
Tüzet szüntess!
Már 11:00 van!
2-ES SZÁMÚ BUNKER
Jól van, katona?
Igen.
Akkor hát…
Gyűjtse a cédulákat!
Nem sokkal a háború 1914. októberi kitörése után
állóháború alakult ki a nyugati fronton.
A háború végére, 1918 novemberére alig mozdult el a frontvonal.
Több mint hárommillió katona esett el itt,
gyakran pár száz méternyi terület megszerzéséért.
Csaknem 17 millióan vesztették életüket az első világháborúban.
NYUGATON A HELYZET VÁLTOZATLAN
A feliratot fordította: Tóth Norbert