Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
U napad!
-Hajde! Izlazi! -Na ljestve!
Van!
U napad! Hajde!
Na ljestve!
Na moju zapovijed!
-Juriš! -Hans?
U napad! Izlazi!
U juriš!
Hans?
-Hans? -Heinrich, izlazi!
Napad!
Kreni!
Brže! Hajde! Brže!
U zaklon!
Heinrich!
NA ZAPADU NIŠTA NOVO
SJEVERNA NJEMAČKA PROLJEĆE 1917.
TREĆA GODINA RATA
-Paule! -Paule!
Paule, bok.
-Onda? -Ne.
-Što sad? -Ne znam.
-Zna li da svi mi idemo? -Naravno.
Ostaješ kod kuće?
Zaboga, zar ćeš se držati mamine suknje?
Ja ću te potpisati.
-Moraju roditelji. -Ali nisu. Daj mi to.
-Neće upaliti. Saznat će. -Kako?
Kako?
Zar se dopisuju s njegovim ocem?
-Daj mi olovku. -Nemam je.
Ludwig.
Nadrapat ćeš. Prebit će te.
Imaš bolju ideju? Neću da jedino ja ne idem.
To!
Čestitam, vojniče Bäumer. Idete na bojište.
Nema mi spasa.
Stojite na pragu života.
Upamtite ovaj trenutak!
Ovo je važan trenutak.
U nadolazećim godinama sudit će vam po onome na što ste se danas odvažili.
Njemačka željezna mladost.
Prijatelji, sretni smo što živimo u važnim vremenima.
Vaša će djela poput vode
hraniti snažan i plemenit korijen.
Budi miran i slušaj, Leinemanne!
Caru su potrebni vojnici, a ne djeca.
Uvjeren sam da ću većinu vas opet uskoro vidjeti ovdje.
Mač ćete časno vratiti u korice.
I Željezni križ stajat će na vašim ponosnim grudima.
No ne budite u zabludi.
U najtamnijim satima, dok budete iščekivali napad,
možda ćete početi gajiti sumnje.
No sad nije vrijeme za slabost duha!
Svaka neodlučnost i oklijevanje izdaja su domovine!
Suvremeno je ratovanje poput partije šaha.
Nikad se ne radi o pojedincu, nego uvijek o cjelini.
Dokazat ćete da ste dostojni svoje odore
i probiti neprijateljske linije u Flandriji.
A onda ćete, za samo nekoliko tjedana,
napokon marširati Parizom!
To!
Naša budućnost,
budućnost Njemačke,
u rukama je njezine najveće generacije.
Prijatelji, to ste vi!
To!
I zato, u boj!
Za cara, za Boga i domovinu!
Da!
-Bravo! -To!
Sljedeći.
Bäumer, Paul. Wiesengrund 53.
Rođen 18. studenoga 1899. godine.
-Točno? -Da, gospodine.
Paule?
Izvoli. Otac ti može biti ponosan.
Da.
Je li sve u redu?
-Da. Samo želim krenuti. -Sljedeći.
Idi.
Sljedeći.
Oprostite.
Ovo je nečije.
Sljedeći.
Da, vjerojatno mu je bila premalena. Često se događa.
Izvoli. Sve najbolje.
Hvala.
Kao po mjeri.
Ludwig, hoćeš li sad uloviti sve cure?
Da.
Samo nas nemoj upucati!
Djevojko, volim te
Ali ne mogu se još oženiti tobom
Pričekaj još jednu godinu Tad ću doći
Neće čekati, Franz.
Neće čekati.
Pravi si zavodnik.
Popij čaj, šećer i kavu
I čašu vina
Djevojko, volim te
Ali ne mogu se još oženiti tobom
Pričekaj još jednu godinu Tad će se to ostvariti
LA MALMAISON, SJEVERNA FRANCUSKA 25 KM OD ZAPADNOG BOJIŠTA
-Kako se zovete, vojniče? -Albert Kropp, gospodine.
Volite li prljave cure, Kropp?
Volite li prljave cure?
Ne, gospodine.
Zašto ste onda spavali s takvom?
Javite se na stražu u tri ujutro.
Gospodo, borit ćete se u teškom sranju.
Bolje da se borite čistom puškom G98.
Mazit ćete je.
Voljet ćete je.
Kvragu, održavat ćete je čistom kao noge Majke Božje.
-Jesmo li se razumjeli? -Da, gospodine!
Dobro došli u 78. pričuvnu pješačku pukovniju.
Na Zapadnom smo bojištu.
Dobro došli u Pariz!
Da.
Kvragu, što se dogodilo?
Imam zapovijed dovesti satniju na bojište do 18 h.
Hoćete, ali pješice.
Trebamo kamione.
-Uz dužno poštovanje, zapovijed je… -Zabij si je u dupe.
Ovdje mi 40 ljudi crkava u blatu.
Smjesta izađite.
Svi van!
Hajde, brzo.
Čuli ste glavnog kirurga.
Brže, vojnici. Nemojte zaspati ovdje!
Hajde!
-Franz Müller, je li? -Da.
Zapovjednik očekuje da preživite barem šest tjedana.
-Želite li biti živ za šest tjedana? -Da.
Onda hodajte i ne vucite se!
-Jeste li me čuli? -Da.
Požurite se!
Nismo na čajanci!
Plin!
-Plin! -Plin!
Plin!
Stavite plinsku masku!
To je, gospodo, bila krmača.
Kad bi Francuzi znali ciljati,
strugali bi nas žlicom s ceste i pokopali u zdjelici.
No jedno je sto posto istina.
Krmače ne mogu imati plin.
Gledajte naprijed!
-Jeste li gluhi? -Nisam, gospodine.
Samo sam htio staviti masku.
Paule Bäumeru, gotovo ćete sigurno umrijeti do zore.
Trebali biste nešto pojesti.
Pozor! Skidaj masku!
Skidaj masku!
Vi ne.
Nosit ćete je do odlaska na stražu.
Vi i ona budala.
U vrstu! Stupaj!
Držite se vrste i pokret!
Hajde, požurite se!
Paule! Hajde, daj mi svoj ruksak.
Drugi ćeš put ti nositi moj.
Čestitam, vojnici.
Ovo je vaš novi dom.
Skidaj kacigu!
Vidim da su uživali dok me nije bilo, Steinbergeru.
Bili smo pod vatrom cijelu noć. Živci su im popucali.
Suhe čizme dobar su lijek za to.
Želite da se svi utopimo?
Svi na posao! Spasite rov.
Što čekate, Bäumeru?
Zašto još stojite? Hajde.
Baci psu kost,
uvijek će je ščepati.
Daj čovjeku moć…
postat će zvijer.
Popij.
Katczinsky, ovamo. Na posao.
Večeras će nas udariti.
Oprosti.
Nema veze.
Nisam ovo ovako zamišljao.
Začepi, Ludwig.
Ne osjećam ruke.
Zabij ih u gaće.
Tako ja radim.
Misliš da će sad bolje pucati?
-Jesi li čuo? -Što?
Taj zvuk. Slušaj.
Nema ničega.
Naši prvi Francuzi.
Smiri se, Paulie.
Sad i ja čujem.
Tko je?
Hej.
Pokaži se!
Ne!
Pogođen sam!
-Ne, Paule. -Što se događa?
O, ne.
Što je?
Oni su pucali na mene.
Vidjeli su odakle pucaš.
Što?
Glavu drži dolje.
Ako ne želiš popiti metak, pomakni se 10 m ulijevo.
Čim opališ, odmah se miči. Jasno?
Jasno.
Dođi.
U zaklon!
Ovamo!
Bäumer, Kropp! Ovamo, brzo.
U bunker!
Ulazi!
„Pazi što jedeš.”
To mi je majka rekla.
-Držat ćemo se skupa, ha? -Da.
-Držat ćemo se skupa. -Da.
Ne mogu, Paule. Ne mogu. Hoću kući.
Hoću kući.
Puzajuća baraža.
Što?
Svakih nekoliko minuta baražna vatra ide naprijed.
A za njom se
kreće pješaštvo.
Što to znači?
Dolaze.
Kamo ćeš ti?
Odmah se vraćam.
Napad je uskoro gotov.
-Ne, pustite me. -Smiri se.
-Pustite me. Hoću izaći odavde. -Smiri se!
Smiri se.
Ne!
Van!
Svi van!
Van!
Svi van!
To je Paul.
Alberte!
Alberte, pronašli smo Paula!
Maknimo ovu gredu.
Paule.
Jesi li dobro?
Jesi li dobro, Paule?
Hajde, Paule.
Pomoći ću ti.
Hajde. Sjedni ovdje.
-Jesi li ranjen? -Nastavi.
Paule, jesi li ranjen?
-Čuješ li me? -Alberte Kroppe, trebamo pomoć!
Vidimo se, Paule.
Katczinsky, na posao!
Jesi li ranjen?
Nisam.
Onda počni skupljati.
Čovječe!
Trud se isplati.
Hajde! Idemo!
Nemamo cijeli dan.
Albrecht, Karl. Diepholz.
18 MJESECI POSLIJE
14. rujna 1898.
Blumenthal, Samuel.
Dresden, 6. studenoga 1900.
Jučer mu je bio rođendan.
Von Gallwitz, Gustav.
Osnabrück, 20. lipnja 1899.
Götz Lüttwitz…
Dosta.
GLAVNI STOŽER 7. STUDENOGA 1918.
G. Erzberger.
Neka Bog bude s nama.
Opet više od 40 000 žrtava samo posljednjih tjedana.
To bi trebalo uvjeriti stožer.
Mislim da gospoda znaju da je gotovo.
Svi to znamo.
Feldmaršal.
CHAMPAGNE, FRANCUSKA OKUPIRANI TERITORIJ
-Hvala. -Da, gospodine.
Paule, nastavimo li ovako, osvojit ćemo Francusku za 180 godina.
Izračunao sam.
Nemoj da te uhvate, Kat.
Nikad.
Slušaj.
Što misliš, Paule? Vrijedi li smrti?
Vrijedi kad si gladan.
Kat?
Bježi!
Švabo prokleti!
Bježi!
Pravi ste junaci.
Zatvori vrata da drugi ne nanjuše.
Otpust.
-Ne znam, sve sam zaboravio. -Uključi taj pruski mozak.
-Raširene oči, dugi prsti. -Točno.
I guska njam!
Raca za Franza.
Hoću krilo.
-Moram li dijeliti? Uzimam ostatak. -Samo daj!
Dođi, ćorava koko. Lajavče jedan.
Počivajmo pod baražom.
O, Bože.
Nikad ovo neću zaboraviti.
Je li ukusno?
Da.
-A tebi? -Vrlo.
-Paule, je li fino? -Fino je, Kat.
Život je kratak.
Gdje je taj Emil?
Emile, donesi kavu i kavijar!
I nacrtaj lavor. Trebam oprati noge.
-Kat? -Da?
Ukrao si gusku, vrati je
Vrati je
Ili će te lovac…
-Seljak! -Seljak! Da!
Ili će te seljak srediti svojom puškom
Tjaden sjedi tiho i kaže:
„Križ, samo slušam o križu.
Otac mi je bio general u Nazaretu.”
„General u Nazaretu?” učiteljica će.
„Nisam znala. Tjadene, provjeri još jedanput kod kuće.”
Sljedećeg jutra Tjaden uleti u učionicu i kaže:
„Oprostite, nije mi otac bio general u Nazaretu,
nego je imao gonoreju u lazaretu.”
Gle!
Hej! Zdravo!
Dođite!
Svježi baget!
Za vas.
I kobasica, ljubavi!
Mnogo ljubavi!
Franz, kamo ćeš?
-Povedi me sa sobom! -Dođi!
Pogledajte!
Pravi budalu od sebe.
Jako si mi lijepa, ljubavi.
Franz!
Mršava crnka je moja!
Kamo ide?
Franz?
Zbogom!
Zbogom, prijatelji!
Kvragu.
Da je sve gotovo, znaš što bih učinio?
Nema primirja. Nije gotovo.
Znam, ali da jest.
-Opet bi bilo komada. -Da, istina.
Tjedan dana ne bih nosio hlače.
Trebao bih te nalupati što ovako govoriš.
A ti, Paule?
Ne znam, nemam pojma.
-Ostao bih s Prusima. -Lud si, Tjadene.
Jesi li kad kopao treset? Pokušaj.
Ne može biti gore od kopanja rovova.
Traje dulje od kopanja rovova u Champagneu i nema zabušavanja.
Dok si vojnik u miru, nemaš briga.
Svako jutro čeka te obrok inače dižeš frku.
Imaš lijep krevet.
Čisto rublje svaki tjedan.
A onda…
Onda postaneš dočasnik.
Zamisli mene kao žandara.
Konjak ovdje, pivo ondje.
Svi žele biti dobri sa žandarom. Svi.
No ima jedna kvaka, Tjadene.
Koja?
Nikad nećeš biti dočasnik.
Što onda pitate gluposti.
To ništa ne mijenja.
-Kat! -Ovdje sam!
-Kat? -Ovdje sam!
„Moj mali bucko.
Tražio si paket hrane.
Stižu ti četiri kobasice i mast.
Nekoliko kolača,
kiseli kupus i teleća kobasica.
I jedna
tinktura s nekoliko kocki šećera.
Malo jaja i džem od šljiva.
Nemoj sve odjednom pojesti, jer neću ti odmah slati još.
I nemoj to dijeliti sa suborcima.
Dragi moj bucko,
moram te nešto pitati.
Koliko si dosad novca uštedio?
Možeš li što poslati kući?
Kažu da će rat uskoro završiti
pa bi bilo dobro da imamo nešto.
Sad ćeš pomisliti
da sam drska baba.
Nemoj se ljutiti.
Poznaješ me, meni nikad dosta.
Daj mi prst, ja bih odmah cijelu šaku.
Nemoj da ti se sad nešto dogodi.
Karl Lemmer leži u bolnici na Istočnom bojištu.
Nešto ga muči želudac, a jedva da je bio ondje tri tjedna.
Možeš li se ti nekako izvući na svoju reumu?
Nisi li već dovoljno učinio?”
Da te bar može vidjeti kako sjediš ovdje s cigarom.
„U nedjelju ću otići na grob…
U nedjelju ću otići na grob našeg mališana.
Čitat ću mu, to je uvijek jako volio.
Dogodine idemo zajedno proslaviti njegov deseti rođendan.
Eto, to bi bilo sve od mene.
Šaljem ti puse, tvoja žena.
Doviđenja.”
Nisam znao.
O, Paule.
Što će biti?
Jednom kad se vratimo kući.
Kad se vratimo starom životu.
Samo će ih zanimati jesmo li bili u bliskoj borbi.
Hodat ćemo uokolo po krajolicima iz prošlosti.
Pitam se…
bih li radije sjedio uz vatru s tobom,
Tjadenom i Kroppom,
i Müllerom
i jeo pečeni krumpir.
U ljusci.
Da.
Dosadno mi je.
Kad ćemo opet krenuti?
Franz?
Da?
Sutra polazimo u šest.
Tražimo neke klince.
Što se dogodilo?
Danas su trebali stići.
Cijela satnija.
Kako je bilo?
-Lijepo. -Da?
Da.
Izvoli.
Pomiriši.
Kako se zove?
Eloise.
Koža joj je bila bijela poput mlijeka.
A grudi…
Hej.
Daj da i ja pomirišem.
Alberte.
-Kroppe! Daj meni. -Evo.
-Ajme. -Tjadene.
Takva cura nikad nema crno ispod nokta.
-Ne. -Eventualno malo pijeska s plaže.
Tjadene.
-Vrati ih. -Sigurno se kupa dvaput dnevno.
Tjadene.
Molim te, moje su.
-Tjadene! -Ne, sad su moje.
Ovdje je baš grunulo.
Minobacač.
Izletio je iz odore.
Jedan je od onih koje tražimo?
Ne, ovi su tek jučer nestali.
Ovaj je tu duže.
Nije zabavno.
Nemojte se sad smekšati.
-Koliko ih je? -Šezdeset mladih novaka.
Kruh od repe za doručak.
Kruh od repe za ručak.
Stalno kruh s repom. Dosta mi je toga.
Javite mi kad ih nađete, ja dalje ne idem.
Plin.
Ovdje je bio plin.
Da.
Zdravo, gospođo.
Ja sam Kropp.
A ti?
Želiš li…
Želiš li poći sa mnom?
Nema problema.
Kat.
Kat!
Sranje.
-Djeca, dovraga. -Da.
Prerano su skinuli maske.
Njemačka će uskoro biti prazna.
COMPIÈGNE, FRANCUSKA 8. STUDENOGA 1918.
Gospodine generale.
Brixdorfe, najnovije izvješće?
Francuzi vrše pritisak.
Jutros su naši izviđači presreli zapovijed da se šalju cijele divizije u Latierre.
Tenkovska jedinica još stoji u Fernancourtu.
Moramo se pripremiti za napad.
Socijaldemokrati će dotući čovječanstvo, Brixdorfe.
Gospodine?
Sad sam poslao njemačko izaslanstvo vlakom za Compiègne na pregovore o prekidu vatre.
Brixdorfe, ti ljudi prodaju našu domovinu.
Moja je zapovijed rat.
I dok traje, borit ću se svim silama.
Moramo ostati jaki i čekati nove snage.
Za nekoliko mjeseci stižu novaci.
Francuzi nam pokušavaju nametnuti svoje usrane uvjete.
Neću se predati.
Moramo napasti iz sve snage.
Gospodine.
Što se nas tiče,
inzistiram na tome da…
Inzistiramo na tome da…
Za Boga miloga.
Sranje.
Gospodine!
Vojnici, spremite se, složite krevete, operite zdjelice i pribor.
Cijela pukovnija ide na prvu crtu.
Idu svi koji mogu hodati.
U vrstu, kvragu!
Mislite da će vas Francuzi čekati da počešljate dlačice?
Evo nas opet.
Kamo se ide?
Kamo? U boj.
Gospodin maršal vas očekuje.
Odmah se vraćam.
Ljubomoran?
Stojim pred vama
u nadi da ćete iskoristiti priliku što smo nazočni
da obustavite sva neprijateljstva.
U ime čovječanstva,
molim vas da pristanete na prekid vatre za vrijeme naših pregovora
da bismo naše nacije poštedjeli nepotrebnih gubitaka.
Matthias Erzberger, voditelj njemačkog izaslanstva.
Maršal Foch pita što vas dovodi ovamo.
Radujemo se vašim prijedlozima
za konačno primirje na moru, kopnu i u zraku.
Nemam prijedloga za vas.
Što time želi reći?
Mislim da mu se ne sviđa vaša formulacija.
Da.
Dobro.
Gospodine maršale, molimo vas, zanimaju nas vaši uvjeti…
Želi vaš službeni zahtjev.
Gospodine maršale,
molim vas za primirje.
Imate 72 sata da prihvatite naše uvjete, nema pregovora.
-Tri dana? -Rat se nastavlja dok ne potpišete.
Gospodine maršale,
za ime Boga, ne dopustite da prođu 72 sata.
Ljudi ondje umiru.
Onda potpišite.
Razumijem.
Vojnici, u juriš.
Hajde. Izlazi!
Vojnici, u juriš.
U juriš.
Vojnici, u juriš.
U juriš. Izlazi.
Juriš!
-Brže! -Hura!
Naprijed!
Hura!
Držite liniju!
Naprijed!
Hajde, Paule, idemo!
Van!
Pucajte!
Dolje!
U zaklon!
Bježimo odavde!
Držite položaj!
Ručne bombe!
Gađajte gusjenice kad su iznad nas!
Idemo! Hajde! Franz!
Franz!
Za njim!
Franz!
Hajde! Za mnom!
Franz!
Paule!
Naprijed!
Paule.
Paule!
Otvori vatru!
Povlačenje!
Nemojte pucati! Ne!
Ne!
Ne! Ne pucajte!
Alberte.
-Alberte. -Hajde!
Hajde!
Gdje je Franz?
Izgubio sam Franza!
Katczinsky! Osigurajte strojnicu i povucite se!
Pregrupirat ćemo se u Eguisacu, dva km sjeveroistočno!
Nedostaju mi drugovi, naredniče!
Meni nedostaje majka!
Bombe! Streljivo! Idemo!
Paule, hajde!
Ovo nisu pregovori. Ovo je diktat.
Možda da se vratimo u Spa na konzultacije sa stožerom.
I što ćemo time postići?
Čak i ako na kraju izgubimo,
neće nam biti gore nego da se sad predamo.
Osim još stotina tisuća mrtvih.
Alsace-Lorraine, okupacija Rajne, topovi, lokomotive, vlakovi…
Ovo je potpuna kapitulacija!
Svaki mjesec 250 000 Amerikanaca iskrcava se u Europu.
Marne, Cantigny, Cambrai. Sve je to izgubljeno.
Od primirja nas sada dijeli samo lažni ponos.
Sad valja pospremiti nered koji su nam ostavili generali.
Ako želite, vi se slobodno povucite.
No mi ostajemo.
Zima je.
Bez vlakova i namirnica boljševici bi nas pregazili.
Ljudi će umrijeti od gladi na povratku umjesto da časno umru na bojnome polju.
Časno?
Sin mi je poginuo u ratu. Gdje je tu čast?
Von Helldorfe.
Uzmite kopije savezničkih zahtjeva i telegrafirajte ih u stožer.
Obavijestite vladu.
Imamo 72 sata, gospodo.
Svake minute, koju izgubimo razgovarajući, netko pogine.
Nadajmo se milosti, ali za ime Boga,
okončajmo ovaj rat.
Povlačenje!
Povlače se! Još vatre!
Još vatre!
Tiho!
Začepi!
Ne.
Druže.
Žao mi je.
DUVAL, GÉRARD TIPOGRAF
Doma…
Tvoja žena… Kunem ti se.
Kunem ti se.
Kunem ti se…
Kad ste rođeni, Brixdorfe?
U lipnju 1877.
Ljetno dijete.
Da.
Čime vam se bavi otac?
Moja obitelj ima radionicu u Holsteinu.
Kakvu?
Za izradu sedla, gospodine.
Konjska sedla.
To će se uvijek prodavati. Budućnost vam je sigurna.
Imam sreće.
Onda?
Veselite li se povratku kući?
-Kad više ovdje ne budemo potrebni? -Da.
Čeka me posao nakon rata.
Ja ću preuzeti posao.
Čestitam.
A vi?
Ja sam vojnik.
Moj je otac bio časnik u ovoj pukovniji.
Borio se u trima ratovima pod Bismarckom.
Pobijedio je u sva tri.
Jurišao je na Pariz 1871. godine
i kući se vratio kao junak.
Prekasno sam rođen, Brixdorfe.
Pola stoljeća bez rata.
Što je vojnik bez rata?
Bili ste bliski s ocem?
Možda kao dijete.
Čovjek se rađa sam,
živi sam
i umire sam.
NJEMAČKI JE CAR ABDICIRAO
Slobodno.
-Von Helldorfe, recite. -Hindenburg.
Hajde, otvorite.
Poziva nas da potpišemo.
Gotovo je!
Pokucaj na vrata samostana i pronaći ćeš samo lopove i nitkove.
Gotovo je. Debele svinje napokon su shvatile.
Konačno pregovaraju. Uskoro idemo kući, vojniče!
Gdje je ambulanta?
-Ne! -Dajte mu više taj kloroform!
Bäumeru.
-Tjadene. -Bäumeru.
Što se dogodilo? Gdje su te pogodili?
Iznad koljena.
Valjda.
Ne osjećam ništa.
Koliko je hitac iznad?
Ne mogu podići glavu.
Barem deset centimetara.
Ideš kući, Tjadene.
-Misliš? -Naravno.
Kako ću biti žandar ovakav?
Pas mater.
Još možeš biti žandar.
Vidjet ćeš.
Neću im dopustiti da je amputiraju.
Neću živjeti kao bogalj.
Nećeš morati.
Pokrpali su i mnogo teže slučajeve.
O, Pauliću.
Trebam ti nešto dati.
Je li mrtav?
Budi sad hrabar.
Živ si.
Moraš biti zahvalan na tome.
Za nas.
Za one koji se nisu izvukli.
Šuti.
Ne smiješ tako govoriti. Ti ne.
Svidjet će vam se, ali svi se moraju skupiti.
Ostali leže u bolnici ili u grobu.
-Hajde, vidi se da je gotovo. -Ne mogu.
Zašto ne, tikvane?
Kuhao sam za 150 ljudi, ne mogu to razdijeliti na 80 obroka.
Jesi li glup?
Dobio si namirnice za drugu satniju.
-Mi smo druga satnija! -Da!
Zato, podijeli hranu! Točka!
Kat!
-Kat! -Paule!
Kat!
Paule!
Kat, živ si.
Živ si.
Paule.
Tjaden je ranjen.
Leži u crkvi.
Odnijet ćemo mu dvostruku porciju. Dođi.
Pazi.
I još jednu.
Kvragu, mislio sam da si mrtav.
Jednom ćemo svi umrijeti.
Ali ne sad kad je kraj.
Umreš li prije mene, ubit ću te.
Tjadene.
-Kat? -Da.
Kat.
Donijeli smo ti juhu.
A pribor za jelo?
I pribor za jelo.
Dobar tek.
Nemoj, Tjadene! Stani!
Tjadene, nemoj!
Upomoć!
Zašto si to učinio?
Zašto?
Gotovo je, dečki.
Iskrvarit će!
Tjadene.
Što je?
Nešto sam izgubio.
Kat, znaš li francuski?
Da, molim.
Majka je htjela da naučim francuski.
I klavir.
Nije htjela da idem u rat.
Govorila je da to nije za mene i da bih brzo poginuo.
Htio sam im pokazati da mogu.
A vidi gdje smo sad.
„Za koji tjedan bit ćemo u Parizu.”
Ne mogu samo zaboraviti da sam dvije godine bacao bombe.
-Paule. -Nikad se nećemo riješiti smrada.
-Dosta. -Ludwig je mrtav. Franz…
I što sad?!
Oni barem počivaju.
Mi smo živi.
Ovo je poput groznice.
Nitko to ne želi, ali evo ga.
Mi to nismo željeli, kao ni drugi.
No tu smo gdje smo. Pola je svijeta ovdje.
I Bog nas gleda
kako se koljemo.
Da.
Ali što ja znam?
Ništa ne znam.
Ja sam prašinar s puškom.
Spavaj. Imali smo sreće.
Da.
Kat?
Da?
Od čega ti je sin umro?
Od boginja.
Bojim se onoga što slijedi.
Nemoj se bojati.
Henri!
Kušaj.
Jesu li svježe?
Žao mi je, bojim se da nisu.
Slušam.
Car je abdicirao.
Vojnici odbijaju zapovijedi, dezerteri lutaju zemljom.
Nova će vlada učiniti sve da ispuni ove nametnute dužnosti,
ali narodu, koji nije nimalo kriv,
prijete glad i anarhija.
Ovo je bolest poraženih, a ne pobjednika.
Ne bojim se toga.
Odbijam svaki kompromis.
Gospodine maršale, molim vas.
Budite pošteni prema protivniku ili će mrziti ovaj mir.
Pošteni?
Vi ćete govoriti o poštenju?
Potpišite.
Neka uđe u zapisnik
da primirje stupa na snagu za šest sati,
11.11. u 11 sati.
Odlično.
Rat je gotov.
Što ćete sad?
Što vidite ovdje, Brixdorfe?
Ravnice Latierrea, gospodine.
Eguisac.
I ja to vidim.
I njemačke vojnike koji bježe kao zečevi.
Francuzi pišaju po nama u Latierreu,
a ondje je vlak pun šupaka koji prodaju našu domovinu.
Povucite novake sa svih položaja, neka se okupe u dvorištu.
Riješit ćemo ovo sranje!
Svaka komunikacija s neprijateljem i dalje je zabranjena.
Prvo, sva neprijateljstva prestaju duž cijele bojišnice danas,
11.11. u 11 sati.
Drugo, jedinice neće prelaziti crtu na kojoj će se nalaziti u to vrijeme.
Koliko je sati?
-Zašto ne spavaš? -Slušaj.
Kako je tiho.
Mislim da sam oglušio.
Potpisali su, Paule.
Rat je gotov.
Gotovo je.
Jesi li gladan?
Ja jesam.
Kamo ćeš?
Hajde, prije negoli se gad probudi.
-Što ćeš za Božić, Paule? -Ne znam.
Ja ću ispeći gusku, s crvenim kupusom i krumpirom.
Onda ću zapaliti sve svijeće i poljubiti ženu.
Bože, Paule, kako mi je žena lijepa.
-Da? -Da.
-Kako izgleda? -Pa…
Duga kovrčava kosa. Crna.
Krupna je i jaka.
Božić.
To je tako daleko.
Ne, nije. Jako je blizu.
Želimo još jedno dijete. Djeca, Paule.
Jer Božić bez djece ništa ne vrijedi.
Zar ne?
Znaš, jednom,
kad se vratimo kući,
učinit ćemo nešto veliko.
Nas dvojica. Dobro?
Pa…
Što?
Ja sam postolar, Paule. Popravljam cipele.
Razumiješ? Ti znaš čitati i pisati, maturirao si.
I nije mi pomoglo.
Što ćemo raditi?
Stavljat ćemo potplate na cipele?
Želiš me uvrijediti?
Ne mogu pročitati ni ženino pismo.
Ti ćeš studirati, Paule.
Ili ću te ustrijeliti.
Spadaju mi hlače.
Kad su ti labave.
Moram malo više jesti.
Uskoro idemo kući. Jest ćemo što želimo.
Što god želimo.
Ti si na redu.
Da me taj seljak opet uhvati, mislim da bi me ubio.
Čuvaj se toga prokletog psa.
Da.
Vidi.
Jako je dobro.
Hoćeš?
Sranje.
Stani!
Kat!
Bježi!
Gade!
Majku mu.
Sranje.
Pogledaj.
Što je?
-Imao sam sreće. -Pogodio je jaja?
-Pritisni. -Dobro.
-Stavimo sve unutra. -Može.
Sve unutra.
Možemo ih ispeći.
Vraga, sad ćemo ih poklopati.
Može i tako.
Nema bolje.
Brzo se vraćam.
Kat?
Kat!
Što se dogodilo?
Idemo…
-Tko je pucao? -Ono malo govno s farme.
Seljakov sin.
Kat.
Koji užas.
Je li velika?
Mala je rupa, izvadit ću metak.
Nemoj, samo mi daj cigaretu.
Pusti to liječniku.
Ubacili su me u razred sa 7-godišnjacima.
Tad sam se već počeo brijati.
Daj mi riječ
koja se rimuje s „kruška”.
Ne mogu se sjetiti.
Sranje.
Pa zašto baš sad?
-Hajde, moramo dalje. -Da.
Idemo.
Kat, jesi li dobro?
-Puška. -Što?
Puška se rimuje s „kruška”.
Kad se vratimo kući, izradit ćeš mi par čizama.
Stopala mi krvare od hodanja.
Stani!
Stoj!
Bolničar!
-Nisi se trebao mučiti. -Molim?
Mrtav je.
Ali ima samo malu ranu od metka.
Crna krv, pogođen je izravno u jetra.
Organi su mu otrovani.
U nesvijesti je.
Mrtav je.
Mislim da ipak znam više.
Nemoguće, maloprije smo razgovarali.
U nesvijesti je.
Vidiš?
Nije imao sreće. Tik pred sam kraj.
Hajde, vojniče!
General nas šalje kući! Idemo kući!
Idemo kući!
Hajde! Naprijed!
Brže malo!
Pozor!
Vojnici.
Stojimo ovdje kao braća,
u svijetu neprijatelja, prisiljeni gledati
kako njemački socijaldemokrati ostavljaju naš voljeni narod bespomoćnim
prihvaćajući perfidno primirje.
Drugovi.
Uskoro ćete se vratiti kućama,
svojim roditeljima, ženama i djeci.
Rat je gotov.
Nakon višegodišnje žrtve i patnje sad se možete radovati svojoj nagradi.
Divljenju za sve što ste ovdje postigli.
Ali, drugovi,
želite li da vas dočekaju kao vojnike i junake
ili kao kukavice koji su podvili rep u ključnome času?
Vojnici.
Udarit ćemo ih punom snagom.
Latierre pripada Nijemcima.
Zauzet ćemo ravnicu prije 11 sati i završiti ovaj rat
našom pobjedom!
U napad!
Uz Božju pomoć, koja je bila i uz naše očeve.
Ja se ne vraćam u borbu!
Začepi!
Nišani!
-Ne! -Pali!
Satnijo, stoj!
Skidaj pušku!
-Namjesti bajunet! -Namjesti i napuni!
Koliko još?
Još 15 minuta.
Bila je Lefèvreova.
Jadan, čuvao ju je za kraj.
-Više mu neće trebati. -Hvala, gospodine.
U vaše i Lefèvreovo ime.
Dobro je.
Noćna mora je gotova.
Neprijateljski napad!
Na položaje!
Pali!
Bombe!
U napad!
Ne!
Ne! Nemoj!
Prekini paljbu!
Sad je 11 sati!
Prekini paljbu!
Sad je 11 sati!
Vojniče, jeste li dobro?
Jesam.
U redu.
Krenite skupljati.
Ubrzo nakon početka neprijateljstava u listopadu 1914.
Zapadno bojište zaglavilo je u rovovskome ratu.
Do kraja rata u studenome 1918. bojišnica jedva da se pomaknula.
Izginulo je više od tri milijuna vojnika,
često se boreći tek za nekoliko stotina metara teritorija.
U Prvom svjetskom ratu živote je izgubilo oko 17 milijuna ljudi.
NA ZAPADU NIŠTA NOVO
Prijevod titlova: Mane Galović