Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫לתקוף!‬
‫קדימה! קדימה! צאו לשם!‬ ‫-אל הסולמות!‬
‫החוצה!‬
‫היינריך, בוא! תסתער! קדימה!‬
‫אל הסולמות!‬
‫בפקודתי!‬
‫הסתער!‬ ‫-הנס?‬
‫להתקיף! צאו לשם!‬
‫לכו! הסתער!‬
‫הנס?‬
‫-קדימה, היינריך! צא לשם!‬
‫לתקוף!‬
‫לכו!‬
‫יותר מהר! יותר מהר!‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫היינריך!‬
‫היינריך.‬
‫- במערב אין כל חדש -‬
‫- היינריך גרבר -‬
‫- צפון גרמניה‬ ‫אביב 1917 -‬
‫- שנה שלישית למלחמה -‬
‫פאול.‬ ‫-פאול.‬
‫פאול. היי.‬
‫נו?‬ ‫-לא.‬
‫ומה עכשיו?‬ ‫-לא יודע.‬
‫הוא יודע שכולנו מתגייסים?‬ ‫-כמובן.‬
‫אתה נשאר בבית?‬
‫תישאר צמוד לסינר של אמא?‬
‫תביא, אני אחתום בשבילך.‬
‫ההורים שלו צריכים לחתום.‬ ‫-אבל הם לא חתמו. תביא לי.‬
‫זה לא יצליח. הם יעלו על זה.‬ ‫-איך?‬
‫איך?‬
‫הם חברים לעט של אבא שלו?‬
‫תן לי את העט שלך.‬ ‫-אין לי.‬
‫לודוויג.‬
‫אתה תסתבך בצרות. הם ילקו אותך.‬
‫יש לך רעיון טוב יותר?‬ ‫אני לא אהיה היחיד שנשאר מאחור.‬
‫כן!‬
‫כל הכבוד, טוראי בוימר. אתה הולך לחזית.‬
‫הלך עליי.‬
‫אתם ניצבים על ספו של הקיום עצמו.‬
‫זיכרו את הרגע הזה!‬
‫זהו רגע עצום.‬
‫בעוד שנים, תישפטו על פי מה‬ ‫שהעזתם לעשות היום.‬
‫נוער הברזל של גרמניה.‬
‫ידידיי,‬
‫התמזל מזלכם לחיות בתקופה דגולה.‬
‫מעשיכם יהיו כמים‬
‫שישקו ויזינו שורש חזק ואצילי.‬
‫עמוד בשקט ותקשיב, ליינמן!‬
‫הקייזר צריך חיילים, לא ילדים.‬
‫אני בטוח שאראה את רובכם חזרה בבית, בקרוב.‬
‫חרבכם תשוב לנדנה בכבוד.‬
‫עם צלב ברזל מוצמד לחזיכם הגאה.‬
‫עם זאת, אל תטעו.‬
‫בשעות האפלות ביותר, כשתמתינו למתקפה,‬
‫אתם עלולים להתחיל לחוש ספקות.‬
‫אבל זה אינו הזמן לגלות חולשה!‬
‫כל פקפוק, כל היסוס, הוא בגידה במולדת.‬
‫הלוחמה המודרנית היא כמו משחק שח.‬
‫החשוב הוא לא האינדיבידואל, אלא המכלול.‬
‫אתם תוכיחו שאתם ראויים למדים‬
‫ותבקעו דרך חזית האויב בפלנדריה.‬
‫ואז, שבועות ספורים לאחר מכן,‬
‫תצעדו סוף סוף לפריז!‬
‫כן!‬
‫עתידנו,‬
‫עתידה של גרמניה,‬
‫נמצא בידי הדור הדגול ביותר שלה.‬
‫ידידיי, הדור הזה הוא אתם!‬
‫כן!‬
‫לכן, צאו לקרב!‬
‫למען הקייזר, למען אלוהים וארץ האבות!‬
‫כן!‬
‫בראבו!‬ ‫-כן!‬
‫הבא בתור.‬
‫בוימר, פאול. ויזנגרונד 53.‬
‫נולד ב-18 בנובמבר 1899.‬
‫זה נכון?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫פאול.‬
‫בבקשה. אביך יכול להתגאות בך.‬
‫כן.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן. אני רק רוצה ללכת.‬ ‫-הבא בתור.‬
‫אז לך.‬
‫הבא בתור.‬
‫סלח לי.‬
‫זה של מישהו אחר.‬
‫הבא בתור.‬
‫כן. המדים בטח היו קטנים עליו.‬ ‫זה קורה כל הזמן.‬
‫קח. כל טוב.‬
‫תודה.‬
‫- היינריך גרבר -‬
‫וואו, כאילו זה נתפר למידה שלנו.‬
‫נו, לודוויג, תשיג את כל הבנות עכשיו?‬
‫כן.‬
‫כל עוד לא תירה בנו.‬
‫"יקירה, אני אוהב אותך, באמת‬
‫"אבל עדיין לא יכול להתחתן איתך‬
‫"חכי עוד שנה ואז זה ית…"‬
‫היא לא תחכה, פרנץ.‬
‫היא לא תחכה.‬
‫שובר לבבות שכמוך.‬
‫"שתי כוס תה, סוכר וקפה‬
‫"וכוסית יין גם‬
‫"יקירה, אני אוהב אותך, באמת‬
‫"אבל עדיין לא יכול להתחתן איתך‬
‫"חכי עוד שנה ואז זה יתגשם"‬
‫- לה מלמסון, צפון צרפת‬ ‫25 ק"מ מהחזית המערבית -‬
‫מה שמך, חייל?‬ ‫-קרופ. אלברט קרופ, המפקד.‬
‫אתה אוהב בחורות מלוכלכות, קרופ?‬
‫אתה אוהב בחורות מלוכלכות?‬
‫לא, המפקד.‬
‫אז למה אתה שוכב עם אחת?‬
‫תתייצב לתורנות שמירה ב-3:00.‬
‫רבותיי, אתם תילחמו בתוך חור מטונף לחלוטין.‬
‫וכדאי מאוד שתעשו את זה עם ג'י-98 נקי.‬
‫עליכם לפנק אותו.‬
‫עליכם לאהוב אותו.‬
‫עליו להישאר טהור‬ ‫כמו ירכיה של הבתולה הקדושה.‬
‫אנחנו מבינים זה את זה?‬ ‫-כן, המפקד!‬
‫ברוכים הבאים לגדוד חי"ר 78.‬
‫אנחנו כעת בחזית המערבית.‬
‫ברוכים הבאים לפריז!‬
‫כן.‬
‫מה קרה, לעזאזל?‬
‫הפקודות שלי היו להביא‬ ‫את הפלוגה לחזית עד 18:00.‬
‫ותעשה זאת, אבל ברגל.‬
‫אנחנו צריכים את המשאיות.‬
‫עם כל הכבוד, הפקודות שלי…‬ ‫-אתה יכול לדחוף אותן לתחת.‬
‫יש כאן 40 חיילים שגוססים בבוץ.‬
‫צאו החוצה מיד.‬
‫כולם החוצה!‬
‫קדימה, בזריזות.‬
‫שמעתם את קצין הרפואה.‬
‫מהר יותר, חיילים. אל תירדמו כאן!‬
‫קדימה!‬
‫פרנץ מולר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫ראש המטה הכללי מצפה שתשרוד‬ ‫לפחות שישה שבועות.‬
‫אתה רוצה לחיות בעוד שישה שבועות?‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫אז תזוז כבר ותפסיק לגרור רגליים!‬
‫שמעת אותי?‬ ‫-כן.‬
‫תזדרזו!‬
‫זו לא מסיבת תה!‬
‫גז!‬
‫-גז!‬
‫גז!‬
‫מסכות גז!‬
‫רבותיי, זה היה "חזיר שמן".‬
‫אם הצרפתים ידעו איך לכוון,‬
‫הם היו מגרדים אותנו מהכביש עם כפית‬ ‫ועושים מאיתנו מנות קרב.‬
‫אבל דבר אחד בטוח:‬
‫"חזירים שמנים" לא נושאים גז.‬
‫עיניים קדימה!‬
‫אתה חירש?‬ ‫-לא, המפקד.‬
‫רק ניסיתי לשים את המסכה.‬
‫אתה, פאול בוימר,‬ ‫כמעט בטוח תמות לפני עלות השחר.‬
‫כדאי שתאכל משהו, לעזאזל.‬
‫שימו לב! להוריד מסכות גז!‬
‫להוריד מסכות גז!‬
‫לא אתה.‬
‫תשאיר את שלך עד המשמרת הערב.‬
‫יחד עם הטיפש ההוא שם.‬
‫להסתדר בשורה. קדימה צעד!‬
‫תישארו יחד ותזוזו!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫פאול! פאול, בחייך. תן לי את התרמיל שלך.‬
‫תוכל לסחוב את שלי בפעם הבאה.‬
‫ברכותיי, חיילים.‬
‫ברוכים הבאים לביתכם החדש.‬
‫להוריד קסדות!‬
‫אני רואה שנהניתם לכם מהיעדרותי, שטיינברגר.‬
‫היינו תחת הפגזה כל הלילה.‬
‫העצבים מרוטים.‬
‫מגפיים יבשים הם תרופה טובה לכך.‬
‫אתה רוצה שכולנו נטבע?‬
‫כולם לתת כתף! נקזו את התעלה.‬
‫למה אתה מחכה, בוימר?‬
‫למה אתם עדיין עומדים כאן? קדימה…‬
‫זרוק לכלב עצם,‬
‫והוא תמיד יתפוס אותה.‬
‫תן לאדם כוח…‬
‫והוא יהפוך לחיה.‬
‫תשתה.‬
‫קצ'ינסקי, בוא הנה. תן כתף.‬
‫יפגיזו אותנו חזק הלילה.‬
‫מצטער.‬
‫שכח מזה.‬
‫זה לא מה שדמיינתי.‬
‫תשתוק, לודוויג.‬
‫הידיים שלי. אני לא מרגיש את הידיים שלי.‬
‫דחוף אותן לתחתונים.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫חושב שזה יגרום לו לירות טוב יותר?‬
‫שמעת את זה?‬ ‫-מה?‬
‫הצליל הזה. תקשיב.‬
‫אין שם כלום.‬
‫הצרפתים הראשונים שלנו.‬
‫תירגע, פאולי.‬
‫עכשיו אני שומע גם.‬
‫מי שם?‬
‫היי.‬
‫גלה את עצמך.‬
‫לא!‬
‫נפגעתי!‬
‫לא. פאול. לא.‬ ‫-מה קורה?‬
‫אוי, לא.‬
‫מה קרה?‬
‫הם ירו עליי משם.‬
‫הם ראו את הבזק הקנה שלך.‬
‫נכון?‬
‫תורידו את הראשים.‬
‫ואם אתם לא רוצים לחטוף את הקליע הבא,‬ ‫זוזו עשרה מטרים שמאלה.‬
‫תירו, ואז זוזו. תירו, ואז זוזו. הבנתם?‬
‫כן.‬
‫בוא.‬
‫תפסו מחסה!‬
‫לכאן!‬
‫בוימר, קרופ! שניכם, הנה. מהר.‬
‫לתוך הבונקר!‬
‫פנימה!‬
‫"שים לב מה אתה אוכל שם."‬
‫זה מה שאמא שלי אמרה לי.‬
‫נישאר יחד, נכון, פאול?‬ ‫-כן.‬
‫נישאר יחד.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה, פאול.‬ ‫אני לא יכול. אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫מטח זוחל.‬
‫מה?‬
‫מדי כמה דקות, מטח התותחים מתקדם.‬
‫וממש מאחוריו,‬
‫החי"ר מתקדם.‬
‫מה זה אומר?‬
‫שהם מגיעים.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫תכף אחזור.‬
‫המטח כמעט נגמר.‬
‫לא. עזוב אותי.‬ ‫-תירגע.‬
‫תן לי לצאת. אני רוצה לצאת מכאן.‬ ‫-תירגע!‬
‫תירגע.‬
‫לא!‬
‫צאו!‬
‫החוצה!‬
‫קדימה! החוצה!‬
‫צאו החוצה!‬
‫כולם לצאת!‬
‫פאול. זה פאול.‬
‫אלברט!‬
‫אלברט! מצאנו את פאול!‬
‫חייבים להזיז את הקורה.‬
‫פאול.‬
‫אתה בסדר?‬
‫הכול בסדר, פאול?‬
‫קדימה, פאול. קדימה.‬
‫אעזור לך.‬
‫בוא. כאן למעלה. שב.‬
‫נפצעת?‬ ‫-תמשיך.‬
‫פאול, אתה פצוע?‬
‫שומע אותי?‬ ‫-אלברט קרופ, צריכים עזרה!‬
‫נתראה אחר כך.‬ ‫-נתראה, פאול.‬
‫הנה עוד אחד.‬
‫אנחנו צריכים עזרה.‬
‫קצ'ינסקי, תמהר.‬
‫ואתה? אתה פצוע?‬
‫לא.‬
‫אז תתחיל לאסוף.‬
‫העבודה הקשה משתלמת.‬
‫קדימה! תמשיך!‬
‫אין לנו את כל היום.‬
‫- 18 חודשים לאחר מכן -‬
‫אלברכט, קרל, דיפהולץ.‬
‫14 בספטמבר, 1898.‬
‫בלומנטל, סמואל.‬
‫דרזדן, 6 בנובמבר, 1900.‬
‫יום ההולדת שלו היה אתמול.‬
‫פון גאלוויץ, גוסטב.‬
‫אוסנברוק, 20 ביוני 1899.‬
‫גץ לוטוויץ…‬
‫זה מספיק.‬
‫- הפיקוד הגרמני העליון, 7 בנובמבר 1918 -‬
‫מר ארצברגר.‬
‫שאלוהים יעזור לנו.‬
‫שוב יותר מ-40,000 הרוגים‬ ‫רק בשבועות האחרונים.‬
‫זה אמור לשכנע את המטה הכללי.‬
‫אני חושב שהם יודעים שזה נגמר.‬
‫כולנו יודעים.‬
‫הפילדמרשל כאן.‬
‫- שמפיין, צרפת‬ ‫טריטוריה כבושה -‬
‫תודה.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫פאול, אם נמשיך בקצב הזה,‬ ‫נכבוש את צרפת תוך 180 שנה.‬
‫עשיתי את החישוב.‬
‫שלא יתפסו אותך, קאט.‬
‫אין סיכוי.‬
‫תקשיב.‬
‫מה אתה חושב, פאול? שווה למות בשביל זה?‬
‫כן, אם אתה רעב.‬
‫קאט?‬
‫רוץ!‬
‫היי! גרמני מלוכלך!‬
‫רוץ!‬
‫חבר'ה, אתם גיבורים.‬
‫סגרו את הדלת, או שהאחרים יריחו.‬
‫מה הססמה?‬
‫אני לא יודע. שכחתי הכול.‬
‫תשתמש בשכל הפרוסי שלך.‬
‫עיניים רחבות, אצבעות ארוכות.‬ ‫-בדיוק.‬
‫פה פתוח, אווז נכנס!‬
‫חתיכת אווז מפרנץ הנועז.‬
‫אני רוצה כנף.‬
‫אני חייב לחלוק? אני אקח את השאר.‬
‫טוב, תתחיל.‬
‫בוא הנה, חתיכת פה גדול.‬
‫ננוח תחת המטח.‬
‫אלוהים…‬
‫לעולם לא אשכח את זה, בחורים.‬
‫זה טעים?‬
‫כן.‬
‫ומה דעתך?‬ ‫-כן, ממש טעים.‬
‫אתה בסדר, פאול?‬
‫אני בסדר, קאט.‬
‫החיים קצרים.‬
‫איפה אמיל כשצריך אותו?‬ ‫-אמיל, תביא את הקפה והקוויאר!‬
‫כן, ותכין אמבט לרגליים.‬ ‫אני צריך אמבט לרגליים.‬
‫קאט?‬ ‫-כן?‬
‫"גנבת את האווז‬ ‫תחזיר אותו‬
‫"תחזיר אותו‬
‫"או שהצייד יירה בך…"‬ ‫-האיכר!‬
‫האיכר! כן!‬
‫"או שהאיכר יירה בך עם הרובה שלו…"‬
‫צ'אדן יושב בשקט ואומר,‬
‫"עיטורי גבורה. רק על זה אני שומע.‬
‫"דעו לכם שאבא שלי היה 'אביר הגבעה'."‬
‫"'אביר הגבעה'?" שואלת המורה.‬
‫"מעולם לא שמעתי על זה.‬ ‫צ'אדן, לך הביתה ותבדוק, בסדר?"‬
‫למחרת בבוקר, צ'אדן נכנס בסערה לכיתה ואומר,‬
‫"אני ממש מצטער. אבי לא היה 'אביר הגבעה'.‬
‫"אבי היה אסיר עם זיבה.'"‬
‫תראו.‬
‫היי! שלום!‬
‫בואו הנה!‬
‫בגטים טריים!‬
‫בשבילכן!‬
‫נקניקיות כבד!‬
‫מכל הלב!‬
‫היי, פרנץ. לאן אתה הולך?‬
‫אני גם רוצה.‬ ‫-אז בוא!‬
‫תראו.‬
‫הוא עושה מעצמו צחוק.‬
‫או-לה-לה, את יפה מאוד, אהובתי.‬
‫פרנץ!‬
‫הרזה עם השיער השחור היא שלי!‬
‫לאן הוא הולך?‬
‫פרנץ?‬
‫להתראות!‬
‫להתראות, חברים!‬
‫לעזאזל.‬
‫אם הכול היה נגמר, יודעים מה הייתי עושה?‬
‫אין הסכם שלום. זה לא נגמר.‬
‫אבל אם זה היה נגמר.‬
‫לעזאזל, יהיו שוב בנות.‬ ‫-כן, אכן.‬
‫לא הייתי לובש מכנסיים במשך שבוע.‬
‫אני צריך להלקות אותך על איך שאתה מדבר כאן.‬
‫מה איתך, פאול?‬
‫לא יודע. לא עולה לי שום דבר בראש.‬
‫הייתי נשאר עם הפרוסים.‬ ‫-אתה משוגע, צ'אדן.‬
‫חפרת פעם כבול?‬
‫נסה את זה מתישהו.‬
‫לא יכול להיות גרוע יותר מבניית חפירות.‬
‫זה לוקח הרבה יותר זמן,‬ ‫ואתה לא יכול להתחמק.‬
‫בעיתות שלום, בצבא אין לך דאגות.‬
‫כל בוקר האוכל שלך שם,‬ ‫או שאתה רשאי להתלונן.‬
‫יש לך מיטה נחמדה.‬
‫מצעים נקיים מדי שבוע.‬
‫ואז…‬
‫ואז אתה נעשה מש"ק.‬
‫דמיינו אותי בתור סייר.‬
‫קוניאק כאן, בירה שם…‬
‫כולם רוצים להיות חברים של הסייר. כולם.‬
‫יש רק בעיה אחת, צ'אדן.‬
‫מה?‬
‫לעולם לא תהיה מש"ק.‬
‫השאלות המטופשות שלכם.‬
‫זה לא ישנה כלום.‬
‫קאט! קאט!‬ ‫-כאן!‬
‫קאט!‬ ‫-כאן!‬
‫"אהובי,‬
‫"ביקשת שאשלח אוכל.‬
‫"אני שולחת לך ארבע מנות של נקניקיות חזיר,‬
‫"כמה עוגות,‬
‫"כרוב כבוש, נקניקיות הודו ובקר,‬
‫ומנה אחת של…‬
‫"הינג… הינגפונג עם קוביות סוכר.‬
‫"קצת ביצים ובקבוק ריבת שזיפים.‬
‫"אל תאכל הכול בבת אחת.‬ ‫אני לא רוצה לשלוח שוב מיד.‬
‫"עדיף שלא תחלוק עם החברים שלך.‬
‫"אהובי,‬
‫"אני חייבת לשאול אותך משהו.‬
‫"כמה כסף חסכת בינתיים?‬
‫"אתה יכול לשלוח קצת הביתה?‬
‫"אומרים שהמלחמה תסתיים בקרוב,‬
‫"אז יהיה טוב אם יישאר לנו קצת.‬
‫"עכשיו ודאי תאמר,‬
‫"'תשמעו אותה, איזו חצופה.'‬
‫"אבל אני לא כועסת.‬
‫"אתה מכיר אותי. אני אף פעם לא מסופקת.‬
‫"נותנים לי אצבע ואני רוצה את כל היד.‬
‫"אז אל תתמוטט בישורת האחרונה.‬
‫"קרל למר כבר מאושפז במזרח.‬
‫"משהו עם הבטן שלו.‬ ‫הוא היה בחזית בקושי שלושה שבועות.‬
‫"לא תוכל להשתחרר גם? בגלל השיגרון שלך?‬
‫"לא תרמת כבר את חלקך?"‬
‫לו היא רק יכלה לראות אותך עכשיו,‬ ‫יושב כאן עם הסיגר שלך.‬
‫"ביום ראשון הקרוב אבקר בקב…‬
‫"ביום ראשון הקרוב אבקר בקבר של ילדנו הקטן.‬
‫"אני אקריא לו. הוא תמיד אהב את זה כל כך.‬
‫"בשנה הבאה נלך לחגוג את יום הולדתו העשירי.‬
‫"ובכן, זה כל מה שהיה לי לומר.‬
‫"נשיקות מאשתך.‬
‫"שלום."‬
‫לא ידעתי.‬
‫אוי, פאול.‬
‫מה יהיה?‬
‫יום אחד נחזור הביתה…‬
‫נחזור לחיינו הקודמים.‬
‫וכל מה שהם ירצו לדעת‬ ‫זה אם נלחמנו פנים אל פנים.‬
‫נשוטט לנו כמו מטיילים בנוף מהעבר.‬
‫אני שואל את עצמי…‬
‫האם אני לא מעדיף לשבת לצד המדורה איתך‬
‫ועם צ'אדן וקרופ‬
‫ומולר…‬
‫ולאכול תפוחי אדמה מטוגנים…‬
‫עם הקליפה.‬
‫כן.‬
‫אני משועמם.‬
‫מתי כבר נתחיל לנוע שוב?‬
‫פרנץ?‬
‫כן?‬
‫צריך לצאת בשש בבוקר מחר.‬
‫לחפש כמה חיילים.‬
‫מה קרה?‬
‫הם היו צריכים כבר להגיע.‬
‫פלוגה שלמה.‬
‫איך היה?‬
‫נחמד.‬ ‫-כן?‬
‫כן.‬
‫הנה.‬
‫תריח.‬
‫מה שמה?‬
‫אלואיז.‬
‫העור שלה… צחור כמו חלב.‬
‫והשדיים שלה…‬
‫היי.‬
‫גם אני רוצה להריח.‬
‫אלברט.‬
‫קרופ! תן לי את זה.‬ ‫-הנה.‬
‫אלוהים.‬ ‫-צ'אדן.‬
‫לבחורה כזאת אף פעם‬ ‫אין לכלוך מתחת לציפורניים.‬
‫לא.‬ ‫-מקסימום, קצת חול מהחוף.‬
‫צ'אדן.‬
‫בוא, תחזיר את זה.‬ ‫-בטוח שהיא עושה אמבטיה פעמיים ביום.‬
‫צ'אדן.‬
‫בבקשה. זה שלי.‬
‫צ'אדן!‬ ‫-לא, זה שלי עכשיו.‬
‫זה היה חתיכת פיצוץ.‬
‫מרגמת חפיר.‬
‫העיפה אותו מתוך המדים שלו.‬
‫הוא אחד מאלו שאנחנו מחפשים?‬
‫לא, הם נעדרים רק מאתמול.‬
‫הוא כאן כבר הרבה זמן.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫אל תיעשה רכרוכי עכשיו.‬
‫כמה אנחנו מחפשים?‬
‫שישים מגויסים צעירים.‬
‫לחם לפת לארוחת בוקר.‬
‫לחם לפת לארוחת צהריים.‬
‫לחם לפת כל הזמן. נמאס לי.‬
‫תגיד לי כשתמצא אותם. אני לא עושה עוד צעד.‬
‫גז.‬
‫היה פה גז.‬
‫כן.‬
‫שלום, גברתי.‬
‫שמי קרופ.‬
‫ושמך?‬
‫את רוצה…‬
‫את רוצה לבוא איתי?‬
‫אין בעיה.‬
‫קאט.‬
‫קאט!‬
‫לעזאזל.‬
‫הם רק ילדים.‬ ‫-כן.‬
‫הם הסירו את המסכות מוקדם מדי.‬
‫בקרוב, גרמניה תהיה ריקה.‬
‫- קומפיין, צרפת, 8 בנובמבר 1918 -‬
‫אדוני.‬
‫ובכן, בריקסדורף, מה חדש?‬
‫הצרפתים מפעילים לחץ.‬
‫הבוקר, התצפיתנים שלנו יירטו פקודות‬
‫לזמן דיוויזיות שלמות ללטייר.‬
‫יחידת שריון שלמה עדיין תקועה בפרננקורט.‬
‫עלינו להתכונן למתקפה.‬
‫הסוציאל-דמוקרטים יהיו‬ ‫סופה של האנושות, בריקסדורף.‬
‫אדוני?‬
‫בדיוק העליתי לרכבת לקומפיין משלחת גרמנית‬
‫שתנהל משא ומתן על הפסקת אש.‬
‫האנשים האלה, בריקסדורף,‬ ‫מוכרים את ארץ האבות שלנו.‬
‫הפקודה שקיבלתי היא להילחם.‬
‫וכל עוד זה לא משתנה, אני אילחם בכל הכוח.‬
‫עלינו להישאר חזקים ולחכות למגויסים טריים.‬
‫הם אמורים להגיע בעוד כמה חודשים.‬
‫הצרפתים מנסים לכפות עלינו‬ ‫את התנאים המחורבנים שלהם.‬
‫אני לא איכנע.‬
‫עלינו לתקוף עכשיו בכל כוחנו.‬
‫אדוני.‬
‫מבחינתנו,‬
‫עליי לעמוד על כך ש…‬
‫עלינו לעמוד על כך…‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫לעזאזל.‬
‫המפקד.‬
‫חיילים, תארזו את התיקים,‬
‫תגלגלו את המצעים‬ ‫ותשטפו את ערכת מנות הקרב שלכם.‬
‫כל הגדוד נשלח לחזית.‬
‫כל מי שיכול לעמוד על שתי רגליים הולך לשם.‬
‫תתמקמו בשורה, לעזאזל!‬
‫חושבים שהצרפתים יחכו‬ ‫שתסרקו את שיער הערווה שלכם?‬
‫שוב התחלנו.‬
‫לאן?‬
‫לאן? לקרב.‬
‫המרשל מצפה לך.‬
‫אחזור עוד מעט.‬
‫מקנא, אה?‬
‫אני ניצב בפניך‬
‫בתקווה שתנצל את נוכחותנו כהזדמנות‬
‫להשעות את כל פעולות האיבה.‬
‫בשם האנושות,‬
‫אני מבקש ממך להסכים להפסקת אש מיידית‬
‫במהלך כל המשא ומתן בינינו‬
‫כדי לחסוך לאומותינו אבדות מיותרות.‬
‫מתיאס ארצברגר, ראש המשלחת הגרמנית.‬
‫מרשל פוש שואל מה מביא את האדונים לכאן.‬
‫אנו מצפים להצעותיך‬
‫לשם הבטחת הפסקת אש מוחלטת בים,‬ ‫באוויר וביבשה.‬
‫אין לי הצעות בשבילכם.‬
‫למה הוא מתכוון?‬
‫אני חושב שהוא לא אהב איך שניסחת את זה.‬
‫כן.‬
‫ובכן…‬
‫אדוני המרשל,‬
‫אם אפשר, ברצוננו לדעת מה התנאים…‬
‫הוא רוצה שתבקש ממנו באופן רשמי.‬
‫אדוני המרשל,‬
‫אני מבקש ממך להסכים לשביתת נשק.‬
‫יש לך 72 שעות לקבל את התנאים שלנו.‬ ‫הם לא ניתנים למשא ומתן.‬
‫72 שעות?‬ ‫-המלחמה תימשך עד שתחתום.‬
‫אדוני המרשל,‬
‫בשם אלוהים, אל תחכה 72 שעות.‬
‫אנשים מתים שם בחוץ.‬
‫אז תחתום.‬
‫ברור.‬
‫קיבלנו פקודת צעידה.‬
‫חיילים, צעדו.‬
‫קדימה. צאו מכאן.‬
‫חיילים, צעדו.‬
‫צעדו.‬
‫חיילים, צעדו.‬
‫חיילים, צעדו. צאו החוצה.‬
‫הסתער!‬
‫יותר מהר!‬ ‫-הידד!‬
‫קדימה, אנשים!‬
‫קדימה!‬
‫הידד!‬
‫שמרו על המבנה!‬
‫קדימה!‬
‫רוצו, רוצו, רוצו!‬
‫בוא נלך, פאול. קדימה. פאול!‬
‫החוצה!‬
‫אש!‬
‫רדו למטה!‬
‫למטה!‬
‫תפסו מחסה!‬
‫צאו החוצה!‬
‫הישארו במקומכם ושמרו על מבנה!‬
‫רימוני יד!‬
‫כוונו לזחלים שלהם כשהם יהיו מעלינו!‬
‫קדימה, אנשים! קדימה! פרנץ!‬
‫פרנץ!‬
‫אחריו!‬
‫פרנץ!‬
‫בואו! אחריי!‬
‫פרנץ!‬
‫פאול!‬
‫הסתער!‬
‫פאול.‬
‫פאול!‬
‫אש!‬
‫לסגת!‬
‫לא, אל תירו! לא!‬
‫לא!‬
‫לא! אל תירו!‬
‫אלברט.‬
‫-בוא!‬
‫קדימה!‬
‫בוא!‬
‫איפה פרנץ?‬
‫איבדתי את פרנץ!‬
‫קצ'ינסקי! קח את המקלע ובוא ניסוג!‬
‫נחבור מחדש באגיזאק,‬ ‫שני קילומטרים צפונית-מזרחית לכאן!‬
‫החברים שלי לא כאן, המפקד!‬
‫גם אמא שלי לא כאן, לעזאזל!‬
‫קחו רימונים! תחמושת! קדימה!‬
‫פאול, בוא כבר!‬
‫זה לא משא ומתן. זו הכתבת תנאים.‬
‫אולי כדאי שנחזור לספא כדי להיוועץ בפיקוד.‬
‫ומה זה ייתן?‬
‫גם אם נפסיד בסוף במלחמה,‬
‫כניעה תהיה גרועה באותה מידה.‬
‫ההבדל הוא מאות אלפי חיילים הרוגים.‬
‫אלזס-לורן, כיבוש הריין,‬ ‫תותחים, קטרים, רכבות…‬
‫זאת כניעה מוחלטת!‬
‫מדי חודש, 250,000 אמריקאים נוחתים באירופה.‬
‫מארן, קנטיני, קמברה. הכול אבוד.‬
‫הדבר היחיד שמפריד בינינו‬ ‫לבין הפסקת אש הוא חוש גאווה מוטעה.‬
‫הגיע הזמן לטפל בבלגן המוחלט‬ ‫שאתה והגנרלים שלך השארתם לנו.‬
‫אבל אם אתה מעדיף לעזוב, אז בבקשה.‬
‫אנחנו נשארים.‬
‫עכשיו חורף.‬
‫בלי רכבות ומזון, הבולשביקים ירמסו אותנו.‬
‫החיילים יגוועו ברעב בדרך הביתה‬
‫במקום למות בכבוד בשדה הקרב.‬
‫בכבוד?‬
‫הבן שלי נפל במלחמה. איפה הכבוד שלו?‬
‫פון הלדורף.‬
‫השג בבקשה עותקים של דרישות בעלות הברית‬ ‫והברק אותן למפקדה.‬
‫תפקידך להודיע לממשלה.‬
‫יש לנו 72 שעות, רבותיי.‬
‫כל דקה שבה אנו יושבים כאן ומדברים,‬ ‫עוד חייל נהרג.‬
‫הבה נתפלל לרחמים, אבל למען השם,‬
‫בואו נסיים את המלחמה הזאת.‬
‫לסגת!‬
‫הם נסוגים! המשיכו לירות!‬
‫המשיכו לירות!‬
‫תהיה בשקט!‬
‫לא.‬
‫חבר.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫- דובאל, ז'ראר‬ ‫טיפוגרף -‬
‫בית…‬
‫אשתך…‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני מב…‬
‫מתי נולדת, בריקסדורף?‬
‫ביוני 1877.‬
‫ילד של קיץ.‬
‫כן.‬
‫מה אבא שלך עושה?‬
‫למשפחה שלי יש מפעל בהולשטיין.‬
‫מפעל למה?‬
‫לאוכפי רכיבה, אדוני.‬
‫אוכפי רכיבה.‬
‫להם תמיד יהיו ביקוש. העתיד שלכם בטוח.‬
‫אני בר מזל.‬
‫נו?‬
‫אתה כבר מצפה לחזור הביתה?‬
‫כשכבר לא יזדקקו לנו כאן?‬ ‫-כן.‬
‫מחכה לי עבודה אחרי המלחמה.‬
‫אני אנהל את העסק המשפחתי.‬
‫ברכותיי.‬
‫ואתה?‬
‫אני חייל.‬
‫אבי שירת כקצין בגדוד הזה.‬
‫הוא נלחם בשלוש מלחמות תחת ביסמרק.‬
‫והוא ניצח בשלושתן.‬
‫ב-1871, הוא נכנס עם הצבא לפריז‬
‫ושב הביתה כגיבור.‬
‫נולדתי מאוחר מדי, בריקסדורף.‬
‫חצי מאה ללא מלחמה.‬
‫מהו חייל ללא מלחמה?‬
‫היית קרוב לאביך?‬
‫בתור ילד, אולי.‬
‫אדם נולד לבדו,‬
‫חי לבדו,‬
‫ומת לבדו.‬
‫- הקייזר התפטר -‬
‫יבוא.‬
‫פון הלדורף. מה יש?‬ ‫-הינדנבורג.‬
‫תפתח כבר.‬
‫הוא דוחק בנו לחתום.‬
‫זה נגמר!‬
‫אם תנקוש על דלת המנזר‬
‫תמצא רק גנבים ונוכלים.‬
‫זה נגמר. החזירים השמנים הבינו סוף סוף.‬
‫הם סוף סוף מנהלים משא ומתן.‬ ‫אנחנו הולכים הביתה, חייל!‬
‫איפה המרפאה?‬
‫לא!‬ ‫-תנו לו כבר כלורופורם!‬
‫בוימר.‬
‫צ'אדן.‬ ‫-בוימר.‬
‫מה קרה? איפה נפגעת?‬
‫מעל הברך…‬
‫נראה לי.‬
‫אני לא מרגיש כלום.‬
‫כמה מעל הברך נפגעתי?‬
‫אני לא יכול להרים את הראש.‬
‫עשרה סנטימטר לפחות.‬
‫אתה הולך הביתה, צ'אדן.‬
‫אתה חושב?‬ ‫-מאה אחוז.‬
‫אבל איך אוכל להיות סייר ככה?‬
‫לעזאזל.‬
‫עדיין תוכל.‬
‫אתה תראה.‬
‫לא ארשה להם לקטוע.‬
‫אני לא מוכן לחיות כנכה.‬
‫לא תצטרך.‬
‫הם חבשו כאן פציעות הרבה יותר גרועות.‬
‫אוי, פאול.‬
‫אני אמור לתת לך משהו.‬
‫הוא מת?‬
‫אתה חייב להיות אמיץ עכשיו.‬
‫אתה בחיים.‬
‫אתה צריך להיות אסיר תודה.‬
‫למעננו.‬
‫למען אלו שלא שרדו.‬
‫תשתוק.‬
‫די. אל תגיד את זה. לא אתה!‬
‫אני בטוח שאתה רוצה,‬ ‫אבל צריך לחכות שכולם יגיעו…‬
‫כולם במרפאה או בקבר המונים.‬
‫תן כבר. אנחנו מריחים שזה מוכן.‬ ‫-אסור לי.‬
‫למה לא, אידיוט?‬
‫בישלתי ל-150 איש. אני לא יכול‬ ‫להגיש ל-80 איש מה שבישלתי ל-150.‬
‫תגיד, אתה מטומטם?‬
‫קיבלת מנות מזון לפלוגה שתיים.‬
‫אנחנו פלוגה שתיים!‬ ‫-כן!‬
‫אז תחלק כבר! קדימה!‬
‫קאט!‬
‫-פאול!‬
‫קאט.‬
‫פאול!‬
‫קאט, אתה בחיים.‬
‫אתה בחיים.‬
‫פאול.‬
‫צ'אדן נפצע.‬
‫הוא בכנסייה.‬
‫נביא לו מנה כפולה.‬
‫כן. בוא.‬
‫זהירות.‬
‫ועוד אחת.‬
‫לעזאזל, חשבתי שאתה מת.‬
‫בשלב מסוים, כולנו נמות.‬
‫אבל לא בישורת האחרונה.‬
‫אם תמות לפניי, אני אהרוג אותך.‬
‫צ'אדן.‬
‫קאט?‬ ‫-כן.‬
‫קאט.‬
‫הבאנו לך מרק.‬
‫הבאתם סכו"ם?‬
‫כן, הבאנו גם סכו"ם.‬
‫בתיאבון.‬
‫לא, צ'אדן, עצור!‬
‫צ'אדן, עצור!‬
‫אנחנו צריכים עזרה!‬
‫למה עשית את זה?‬
‫למה?‬
‫זה נגמר, בחורים. זה נגמר.‬
‫הוא מדמם למוות!‬
‫צ'אדן.‬
‫מה יש?‬
‫איבדתי משהו.‬
‫קאט, אתה מדבר צרפתית?‬
‫אמא שלי רצתה שאלמד צרפתית.‬
‫ופסנתר.‬
‫היא לא רצתה שאלך למלחמה.‬
‫"זה לא בשבילך", היא תמיד אמרה.‬ ‫"אתה תמות מהר מאוד."‬
‫רציתי להראות להם שאני מסוגל.‬
‫ותראה אותנו עכשיו.‬
‫"בעוד כמה שבועות, נהיה בפריז."‬
‫אני לא יכול להיפטר משנתיים של מלחמה‬ ‫כמו מגרב ישנה.‬
‫פאול.‬ ‫-לעולם לא ניפטר מהסירחון.‬
‫עזוב.‬ ‫-לודוויג מת. פרנץ, אלברט…‬
‫מה זה משנה לנו עכשיו?‬
‫הם נחים בשלווה.‬
‫אנחנו בחיים.‬
‫כל זה, זה כמו קדחת.‬
‫אף אחד לא רצה בזה, וזה פתאום קרה.‬
‫אנחנו לא רצינו בזה. האחרים לא רצו בזה.‬
‫ועדיין, תראה אותנו. חצי עולם הסתבך בזה.‬
‫אלוהים צופה בנו,‬
‫בשעה שאנו טובחים זה בזה.‬
‫כן.‬
‫אבל מה אני יודע?‬
‫אני לא יודע כלום.‬
‫אני זוג מגפיים עם רובה.‬
‫תישן קצת. היה לנו מזל.‬
‫כן.‬
‫קאט?‬
‫ממה מת הבן שלך?‬
‫מאבעבועות.‬
‫אני מפחד ממה שיהיה.‬
‫אל תפחד.‬
‫אנרי.‬
‫תטעם את זה.‬
‫הם טריים?‬
‫אני מצטער, אדוני. אבל לא נראה לי.‬
‫כולי אוזן.‬
‫הקייזר התפטר.‬
‫החיילים מסרבים לפקודות.‬ ‫אזור הכפר מלא בעריקים.‬
‫הממשלה החדשה תעשה ככל יכולתה‬ ‫למלא את החובות שיושתו עליה,‬
‫אבל האזרחים, שלא באשמתם,‬
‫עלולים להידרדר לרעב ואנרכיה.‬
‫זו בעיה של המובסים, לא של המנצחים.‬
‫זה לא מדאיג אותי.‬
‫אני דוחה כל פשרה שהיא.‬
‫אדוני המרשל, בבקשה.‬
‫היה הוגן כלפי אויבך,‬ ‫אחרת נשנא את השלום הזה.‬
‫הוגן?‬
‫אתה מדבר איתי על הוגנות?‬
‫תחתום.‬
‫שיירשם בפרוטוקול‬
‫ששביתת הנשק תיכנס לתוקף בעוד שש שעות,‬
‫בשעה ה-11, ביום ה-11, של החודש ה-11.‬
‫טוב ויפה.‬
‫המלחמה הסתיימה.‬
‫מה תעשה עכשיו?‬
‫מה אתה רואה כאן, בריקסדורף?‬
‫את מישורי לטייר, אדוני.‬
‫את אגיזאק.‬
‫אני רואה אותם גם.‬
‫ואני רואה חיילים גרמנים‬ ‫נמלטים כמו ארנבות.‬
‫הצרפתים מחרבנים עלינו בלטייר,‬
‫ואיפה שהוא שם בחוץ‬ ‫יש רכבת מלאה בזייני סוסים‬
‫שמוכרים את ארץ האבות שלנו.‬
‫הסג את הכוחות מכל העמדות.‬ ‫הורה להם להתייצב בחצר.‬
‫אנחנו נתקן את העלבון המחורבן הזה!‬
‫כל תקשורת עם האויב עדיין אסורה.‬
‫ראשית, מעשי האיבה ייפסקו היום‬ ‫לכל אורך החזית,‬
‫ב-11 בנובמבר, בשעה 11 בבוקר.‬
‫שנית, הכוחות לא יתקדמו‬
‫מעבר לקו אליו הגיעו ביום הזה, בשעה הזו.‬
‫מה השעה?‬
‫למה אתה לא ישן?‬ ‫-תקשיב.‬
‫כל כך שקט.‬
‫אני חושב שהתחרשתי.‬
‫הם חתמו, פאול.‬
‫המלחמה נגמרה.‬
‫זה נגמר.‬
‫אתה רעב?‬
‫אני רעב.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫בוא, לפני שהמנוול הזה יתעורר.‬
‫מה תעשה בחג המולד, פאול?‬ ‫-לא יודע.‬
‫אני אצלה אווז.‬
‫עם כרוב אדום, תפוחי אדמה…‬
‫ואז אדליק את כל הנרות, ואז אנשק את אשתי.‬
‫אלוהים, פאול, אשתי, היא יפהפייה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫איך היא נראית?‬ ‫-טוב…‬
‫תלתלים ארוכים, כהים.‬
‫יש לה קימורים, ויש לה כוח.‬
‫חג המולד.‬
‫הוא כל כך רחוק.‬
‫אבל לא. הוא ממש קרוב.‬
‫אנחנו רוצים עוד ילד. ילדים, פאול.‬
‫מה זה חג המולד בלי ילדים? שום דבר.‬
‫נכון?‬
‫אתה יודע, ברגע…‬
‫ברגע שנחזור הביתה, אז…‬
‫כן?‬ ‫-נעשה משהו גדול.‬
‫שנינו, יחד. בסדר?‬
‫טוב…‬
‫מה?‬
‫אני סנדלר, פאול. אני מתקן נעליים.‬
‫כן? אתה יודע קרוא וכתוב. סיימת תיכון.‬
‫זה לא ממש עזר לי.‬
‫מה נעשה?‬
‫נתקן יחד סוליות של נעליים?‬
‫אתה מנסה להעליב אותי?‬
‫אני אפילו לא מסוגל לקרוא מכתב מאשתי.‬
‫אתה תלך לאוניברסיטה, פאול.‬
‫אחרת אירה בך כאן ועכשיו.‬
‫המכנסיים שלי נופלים.‬
‫המכנסיים שלי רפויים!‬
‫אז תצטרך לאכול יותר.‬
‫בקרוב נהיה בבית ונוכל לאכול מה שנרצה.‬
‫מה שנרצה.‬
‫תורך.‬
‫אם האיכר יתפוס אותי שוב, אז…‬
‫אני חושב שהוא יירה בי.‬
‫תיזהר מהכלב המחורבן.‬
‫כן.‬
‫תראה.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫רוצה קצת?‬
‫לעזאזל.‬
‫עצור!‬
‫קאט!‬
‫רוץ!‬
‫מנוול!‬
‫לעזאזל.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫תראה את זה.‬
‫מה?‬
‫היה לי מזל.‬ ‫-הוא פגע בביצים?‬
‫תלחץ עליהן.‬ ‫-בסדר.‬
‫נכניס הכול לכאן.‬ ‫-כן.‬
‫כן. הכול.‬
‫נוכל לטגן אותן.‬
‫מה פתאום. נאכל אותן עכשיו.‬
‫זה גם בסדר.‬
‫אין יותר טוב מזה.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫קאט?‬
‫קאט!‬
‫מה קרה?‬
‫בוא נלך…‬
‫מי ירה?‬
‫החרא הקטן מהחווה.‬
‫הבן של האיכר.‬
‫קאט.‬
‫איזה בלגן.‬
‫כמה גדול?‬
‫אצבע קטנה. אני אוציא את הקליע.‬
‫לא, רק תן לי סיגריה.‬
‫תשאיר את זה לחובש.‬
‫שמו אותי בכיתה עם ילדים בני שבע.‬
‫וכבר התחלתי להתגלח.‬
‫תמצא מילה‬
‫שמתחרזת עם קפטריה.‬
‫אף מילה לא מתחרזת עם קפטריה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫למה דווקא עכשיו?‬
‫בוא, כדאי שנזוז.‬ ‫-כן.‬
‫נזוז.‬
‫אתה בסדר? קאט?‬
‫ארטילריה.‬ ‫-אה?‬
‫ארטילריה מתחרזת עם קפטריה.‬
‫כשנגיע הביתה, אתה תכין לי זוג מגפיים חדש.‬
‫הרגליים שלי מדממות מרוב הליכה.‬
‫עצרו!‬
‫חובש!‬
‫יכולת לחסוך לעצמך את הטרחה.‬
‫הוא מת.‬
‫אבל זה… זה רק פצע קטן.‬
‫כן, קליע נחושת ישר לכבד.‬
‫האיברים שלו הורעלו.‬
‫הוא סתם מעולף.‬
‫לא.‬
‫הוא מת.‬
‫אני מבין בזה קצת יותר.‬
‫זה לא ייתכן. אני… דיברתי איתו.‬
‫הוא מעולף.‬
‫מבין?‬
‫חוסר מזל. כל כך קרוב לסוף.‬
‫בוא, חייל!‬
‫הגנרל שולח אותנו הביתה!‬ ‫אנחנו הולכים הביתה!‬
‫קדימה! ללכת!‬
‫מהר יותר!‬
‫הקשב!‬
‫חיילים.‬
‫אנו ניצבים כאן היום כאחים‬
‫בעולם מלא אויבים, נאלצים לצפות‬
‫בסוציאל-דמוקרטים הגרמנים‬ ‫שמפקירים את בני עמנו‬
‫בקבלם את תנאי שביתת הנשק המחפירים.‬
‫חברים.‬
‫בקרוב תלכו הביתה,‬
‫להוריכם, לנשותיכם וילדיכם.‬
‫המלחמה נגמרה.‬
‫אחרי שנים של סבל והקרבה,‬ ‫אתם יכולים לצפות כעת לגמולכם.‬
‫הגמול שהוא ההערצה על כל הישגיכם כאן.‬
‫עם זאת, חברים,‬
‫האם תרצו שיקבלו את פניכם כחיילים וגיבורים?‬
‫או כפחדנים‬
‫שקיבלו רגליים קרות ברגע האחרון?‬
‫חיילים.‬
‫אנחנו נכה בהם בכל כוחנו.‬
‫לטייר שייכת לגרמניה.‬
‫נשתלט על המישורים לפני 11 בבוקר‬ ‫ונסיים את המלחמה הזו‬
‫בניצחון!‬
‫נסתער,‬
‫בעזרת האל שיהיה עימנו,‬ ‫כפי שהיה עם אבותינו.‬
‫אני לא חוזר להילחם. לא אני!‬
‫תשתוק!‬
‫למטרה!‬
‫לא!‬ ‫-אש!‬
‫פלוגה, עצור!‬
‫הורד נשקים!‬
‫התקן כידונים!‬ ‫-התקן כידונים והטען.‬
‫מה השעה?‬
‫רבע ל-11.‬
‫זה שייך ללה-פבר.‬
‫המנוול המסכן, הוא שמר אותו לסוף.‬
‫הוא לא יזדקק לו יותר.‬ ‫-תודה, המפקד.‬
‫לחייך ולחיי לה-פבר.‬
‫זה טוב.‬
‫הסיוט נגמר.‬
‫מתקפת אויב!‬
‫לעמדות!‬ ‫-לעמדות!‬
‫אש!‬
‫רימונים!‬
‫לתקוף!‬
‫לא! ‬
‫לא! לא!‬
‫חדל אש!‬
‫השעה 11!‬
‫חדל אש!‬
‫השעה 11!‬
‫- בונקר 2 -‬
‫אתה בסדר, חייל?‬
‫כן.‬
‫אם כך…‬
‫תתחיל לאסוף, בבקשה.‬
‫זמן קצר לאחר תחילת‬ ‫פעולות האיבה באוקטובר 1914,‬
‫החזית המערבית קיבלה אופי של מלחמת חפירות.‬
‫עם תום המלחמה, בנובמבר 1918,‬ ‫קו החזית בקושי התקדם.‬
‫למעלה משלושה מיליון חיילים נהרגו בה,‬
‫לעיתים קרובות רק כדי להתקדם‬ ‫עוד כמה מאות מטרים.‬
‫קרוב ל-17 מיליון איש קיפחו את חייהם‬ ‫במלחמת העולם הראשונה.‬
‫- במערב אין כל חדש -‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬