Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Do útoku!
- Běžte! No tak! Padejte! - Na žebříky!
Ven!
Do útoku! Vpřed! Pohyb!
Na žebříky!
Na můj povel!
- Vpřed! - Hansi?
Do útoku! Jdeme!
Běžte! Vpřed!
- Hansi? - Do útoku! Pohyb!
- Hansi? - Ven! Dělej, Heinrichu! Všichni vpřed!
Do útoku!
Vpřed!
Běžte!
Rychle! Přidejte!
Kryjte se!
Heinrichu!
NA ZÁPADNÍ FRONTĚ KLID
SEVERNÍ NĚMECKO JARO 1917
TŘETÍ ROK VÁLKY
- Paule! - Paule!
Ahoj!
- Tak co? - Nic.
- Co teď? - Nevím.
- Ví, že všichni jedeme? - Jasně.
Zůstaneš tady?
Bože, to se budeš držet máminy sukně?
Já ti to podepíšu.
- To musí rodiče. - Ti to neudělali. Ukaž.
- To nejde. Praskne to. - Jak?
Jak asi?
Dopisují si snad s jeho otcem?
- Půjč mi pero. - Žádné nemám.
Ludwigu.
Budeš mít malér. Dostaneš výprask.
Máš lepší nápad? Nezůstanu jako jediný doma.
Jo!
Blahopřeji, vojíne Bäumere. Jdete na frontu.
Je po mně.
Stojíte na prahu existence.
Tuto chvíli si zapamatujte!
Je to významný okamžik.
V příštích letech budete souzeni podle toho,
kým jste se dnes odvážili stát.
Ocelová mládež Německa.
Přátelé, máte štěstí, že žijete v této skvělé době.
Vaše činy budou jako pramen vody,
který vyživuje silný a ušlechtilý kořen.
Stůjte a poslouchejte, Leinemanne!
Císař potřebuje vojáky, ne děti.
Jsem si jistý, že většinu z vás brzy uvidím zpět doma.
Váš meč se navrátí do pochvy se ctí.
Na hrudi budete hrdě nosit Železný kříž.
Nenechte se však mýlit!
V nejtemnějších hodinách při čekání na útok
se o vás budou pokoušet pochyby.
Na takové myšlenky však není čas!
Nerozhodností a váháním zrazujete svou vlast!
Moderní válčení je jako šachová partie.
Nikdy nejde o jednotlivce, vždy jde o celek.
Dokážete, že jste hodni svých uniforem,
a prolomíte linii nepřítele ve Flandrech.
A za pouhých pár týdnů
budete vítězně pochodovat na Paříž!
Ano!
Naše budoucnost,
budoucnost Německa,
leží v rukou jeho nejlepší generace.
Přátelé, to jste vy!
Ano!
A tak vzhůru do boje!
Za císaře, za Boha a za vlast!
Ano!
- Bravo! - Ano!
Další.
Bäumer, Paul. Wiesengrund 53.
Narozen 18. listopadu 1899.
- Je to tak? - Ano, pane.
Paule?
Tady. Otec na tebe může být hrdý.
Ano.
Všechno v pořádku?
- Ano. Už chci vyrazit. - Tak běž.
Další.
Promiňte. Tohle je někoho jiného.
Další.
Ano, asi mu byla malá. To se stává pořád.
- Tady. Hodně štěstí. - Děkuju.
Páni, padne jako ulitá.
Ludwigu, dostaneš teď všechny holky?
Ano.
Hlavně nás nezastřel!
Děvče, tobě patří srdce mé,
ale než se vezmeme,
počkej na mě jeden rok Pak zatančíme si…
Nepočká, Franzi.
Nepočká na tebe.
Ty jeden proutníku.
Šálek čaje s cukrem si dej, kávu podávej,
vínečko nalévej.
Děvče, tobě patří srdce mé,
ale než se vezmeme,
počkej na mě jeden rok. Pak zatančíme si krok sun krok.
LA MALMAISON, SEVERNÍ FRANCIE 25 KM OD ZÁPADNÍ FRONTY
- Jak se jmenujete, vojáku? - Kropp. Albert Kropp, pane.
Máte rád špinavé holky, Kroppe?
Líbí se vám špinavá děvčata?
Ne, pane.
Tak proč s jednou spíte?
Ve tři ráno se hlaste na stráži.
Pánové, budete bojovat v té nejhorší díře.
Tak ať je aspoň vaše G98 čistá.
Budete si ji hýčkat.
Bude to vaše milá.
Tak ať je sakra bez poskvrnky. Jako stehna Panny Marie.
- Rozumíme si? - Ano, pane!
Vítejte u 78. pěšího rezervního pluku.
Jsme na západní frontě.
Vítejte v Paříži!
Ano.
Co se sakra stalo?
Mám rozkaz dopravit rotu do šesti hodin na frontu.
Dopravíte, ale pěšky.
Potřebujeme náklaďáky.
- Při vší úctě, mám rozkazy… - Ty si strčte do zadku.
V bahně mi tu chcípá čtyřicet mužů. Hned si vystupte.
Všichni ven!
Hoďte sebou!
Slyšeli jste rozkaz.
Rychleji, vojáci. Neusínejte tady!
Hněte sebou!
- Franz Müller, je to tak? - Ano.
Vrchní velitel očekává, že přežijete aspoň šest týdnů.
- Chcete být za šest týdnů naživu? - Ano, pane.
Tak hněte zadkem a necourejte se!
- Slyšel jste? - Ano.
Přidejte!
Tady nejste na promenádě!
Plyn!
Plynové masky nasadit!
To byla, pánové, tlustá svině.
Kdyby Francouzi uměli pořádně mířit,
tak by nás teď seškrabovali ze silnice a pohřbívali v ešusech.
Ale jedna věc je nad slunce jasná.
Tlusté svině s sebou plyn nenosí.
Přímo hleď!
- Jste snad nahluchlý? - Ne, pane.
Jen jsem se snažil nasadit si masku.
Bäumere, vy se nedožijete rána.
Měl byste něco sníst, chlape.
Pozor! Plynové masky sejmout!
Plynové masky sejmout!
Vy ne.
Necháte si ji až do nástupu na stráž.
Vy a ten pitomec vzadu.
Seřadit! Pochodem v chod!
Držte se pohromadě a hněte sebou!
Pospěšte si!
Paule, pojď! Vezmu ti batoh.
Příště vezmeš ty můj.
Blahopřeji, vojáci.
Tohle je váš nový domov.
Přilby sejmout!
Vidím, že se tu muži v mé nepřítomnosti nenudili.
Mají pocuchané nervy. Celou noc jsme byli pod palbou.
To spraví nohy v suchu.
Chcete nás tu utopit?
Všichni do práce! Nabírat vodu.
Na co čekáte, Bäumere?
Co tu stojíte? Do práce.
Hoďte psovi kost,
vždycky po ní skočí.
Dejte člověku moc…
Ten chlap je bestie.
Napij se.
Katczinsky, dejte se do práce.
Čeká nás perná noc.
Promiň.
Zapomeň na to.
Tak jsem si to nepředstavoval.
Sklapni, Ludwigu.
Moje ruce. Necítím ruce.
Strč si je do spodků.
To dělám já.
Myslíš, že bude střílet lépe?
- Slyšel jsi to? - Co?
- Ten zvuk. Poslouchej. - Nic tam není.
Naši první Francouzi.
Uklidni se, hochu.
Už to slyším.
Kdo je to? Hej.
Ukažte se!
Ne!
Trefili mě!
- Ne, Paule, ne. - Co se děje?
Ale ne!
Co je?
Stříleli po mně.
Protože se ti leskne hlaveň.
Nevystrkujte hlavy!
Jestli nechcete chytit další kulku, jděte deset metrů doleva.
Vystřelím, popojdu. Vystřelím, popojdu. Jasné?
Ano.
Pojď.
Kryjte se!
Tady!
Bäumere, Kroppe! Sem, rychle!
Do bunkru!
Dovnitř!
„Pozor na to, co jíš.“
To mi radila máma.
- Budeme držet spolu, viď? - Jo.
- Budeme. - Jo.
Já to nezvládnu, Paule. Nezvládnu to. Chci domů.
- Pšt. - Chci domů.
Bubnová palba.
Co?
Každých pár minut se dělostřelecká palba posune vpřed.
A hned za ní
postupuje pěchota.
Co to znamená?
Už jdou.
Kam jdeš?
Hned jsem zpátky.
Palba je skoro u konce.
- Ne. Pusť mě. - Uklidni se.
- Pusťte mě ven. Chci pryč. - Uklidni se!
Klid.
Ne!
Ven!
Pohyb! Utíkejte!
Musíme pryč!
Všichni ven!
Paul. To je Paul!
Alberte!
Alberte! Našli jsme Paula!
Odsuneme ten trám.
Paule.
Jsi v pořádku?
Jsi v pořádku, Paule?
Pojď, zvedni se.
Pomůžu ti.
No tak. Posaď se.
- Jsi zraněný? - Pokračuj.
- Paule, jsi zraněný? Slyšíš? - Alberte, sem!
- Uvidíme se pak. - Uvidíme se později, Paule.
Katczinsky, do práce!
A vy? Jste zraněný?
Ne.
Tak začněte sbírat.
Páni!
Bez práce nejsou koláče.
No tak! Hněte sebou!
Nemáme na to celý den.
O 18 MĚSÍCŮ POZDĚJI
Albrecht, Karl. Diepholz. 14. září 1898.
Blumenthal, Samuel.
Drážďany, 6. listopadu 1900.
Včera měl narozeniny.
Von Gallwitz, Gustav.
Osnabrück, 20. června 1899.
Götz Lüttwitz…
To stačí.
NĚMECKÉ VRCHNÍ VELITELSTVÍ 7. LISTOPADU 1918
Pane Erzbergere.
Bůh nám pomáhej.
Jen za poslední týdny opět více než 40 tisíc mrtvých.
To snad generální štáb přesvědčí.
Myslím, že pánové ví, že je po všem.
Všichni to víme.
Polní maršál.
CHAMPAGNE, FRANCIE OBSAZENÉ ÚZEMÍ
- Díky. - Ano, pane.
Jestli to tak půjde dál, Francii dobijeme za 180 let.
Spočítal jsem si to.
Nenech se chytit, Kate.
Nikdy.
Poslouchej.
Co myslíš, Paule? Stojí za to umřít?
Když máš hlad, tak ano.
Kate?
- Utíkej! - Stůj! Parchante!
Utíkej!
Chlapi, vy jste hrdinové.
Zavři, nebo to ucítí ostatní.
Heslo.
Nevím. Všechno jsem zapomněl.
Použij svůj pruský mozek.
- Oči dokořán, prsty dlouhé. - Jo.
Otevři pusu, dostaneš husu!
Kus husy do Franzovy pusy.
Chci křídlo.
Musím se rozdělit? Zbytek je můj.
Šup tam s ní.
Pojď sem, ty hloupá slípko. Do prořízlé pusy.
Pokoj nám dej pod palbou.
Bože.
Nikdy vám to nezapomenu, kluci.
Chutná vám?
- Ano. - Jasně.
- A tobě? - Je to pochoutka.
- Dobrý, Paule? - Dobrý, Kate.
Život je krátký.
Kde je zas ten Emil? Emile, kávu a kaviár!
A napusť lavor. Dám si lázeň nohou.
- Kate? - Ano?
Kat husičku ukrad, docela maličkou.
Viděl ho při tom sedlák, chtěl mu dát paličkou.
- Sedlák! - Přesně!
Viděl ho při tom sedlák, chtěl mu dát…
Tjaden klidně sedí a říká:
„Kříž.“ Pořád dokola.
„Můj otec byl kaplan v Nazaretu.“
„Kaplan v Nazaretu?“ ptá se učitelka.
„To slyším poprvé. Jdi domů a zeptej se ho.“
Druhý den ráno Tjaden přiběhne do třídy a volá:
„Omlouvám se. Otec nebyl kaplan v Nazaretu.
Ležel s kapelou v lazaretu.“
Podívejte!
Hej! Ahoj!
Pojďte sem!
Čerstvá bageta!
Pro vás.
Játrovka, lásko!
Hodně lásky!
Franzi, kam jdeš?
- Vezmi mě s sebou! - Tak poběž!
Podívejte!
Dělá ze sebe šaška.
Páni. Jste moc krásná, má drahá.
Franzi!
Ta hubená tmavovláska je moje!
Kam to jde?
Franzi?
Sbohem!
Sbohem, přátelé!
Sakra.
Kdyby bylo po všem, víte, co bych udělal?
- Není po všem. - Jasně, ale kdyby bylo.
- To bych měl ženských. - To určitě.
Týden bych si nenatáhl spodky.
Za takové řeči bys zasloužil na holou.
A co ty, Paule?
Nevím. Nic mě nenapadá.
- Zůstal bych u Prusů. - Jsi blázen, Tjadene.
Už jsi někdy kopal rašelinu?
Zkus to někdy.
Nemůže to být horší než zákopy.
Trvá to déle než zákop v Champagne. A nesmíš se zašívat.
Když je mír, u armády se máš dobře.
Každý den máš co jíst, jinak je oheň na střeše.
Máš pěknou postel.
Každý týden čisté povlečení.
A pak…
Pak je z tebe poddůstojník.
Představte si, že bych byl četník.
V jedné ruce koňak, v druhé půllitr…
S četníky chtějí být všichni za dobře.
Má to jeden háček, Tjadene.
Jaký?
Ty nikdy nebudeš poddůstojník.
Neměl jsi s těmi nesmysly začínat. Nic se tím nezmění.
- Kate! - Tady jsem!
- Kate! - Tady!
„Můj knedlíčku.
Chtěl jsi balíček s jídlem.
Čtyři porce klobás a sádla jsou na cestě.
Několik koláčů,
zelí a párky
a jedna…
Hing… Hingfongova esence s kostkami cukru.
Vejce a sklenice povidel.
Nesněz všechno naráz. Nechci hned posílat další.
S kamarády se radši neděl.
Můj knedlíčku,
musím se tě na něco zeptat.
Kolik peněz jsi zvládl našetřit?
Můžeš poslat něco domů?
Povídá se, že boje brzy skončí,
tak by bylo dobré něco mít.
Teď si říkáš:
‚To mám ale smělou ženušku.‘
Nic ve zlém.
Vždyť mě znáš. Nikdy nemám dost.
Podáš mi prst, utrhnu ti celou ruku.
A ne abys mi takhle na závěr padnul!
Karl Lemmer už leží na východě v lazaretu.
Má něco s žaludkem. Na frontě nebyl ani tři týdny.
Nemohli by tě poslat domů, když máš revma?
Copak jsi neudělal dost?“
Kdyby tě viděla, jak tu sedíš s doutníkem.
„V neděli půjdu našemu…
V neděli půjdu našemu drobečkovi na hrob.
Budu mu číst. To měl vždycky moc rád.
Příští rok půjdeme spolu a oslavíme jeho desáté narozeniny.
To je ode mě všechno.
Líbám tě. Tvá žena.
Na shledanou.“
To jsem netušil.
Paule.
Co nás pak čeká?
Jednou se vrátíme domů…
Vrátíme se ke svým životům.
Je bude jen zajímat, jestli jsme bojovali zblízka.
Budeme jako cizinci na kdysi známém místě.
Tak mě napadá…
Já bych snad radši seděl u ohně s tebou,
Tjadenem a Kroppem
a Müllerem…
Jedli bychom pečené brambory. Pěkně ve slupce.
Ano.
Už mě to nebaví.
Kdy se konečně pohneme?
- Franzi? - Ano?
Zítra v šest vyrážíme hledat nějaká děcka.
Co se stalo?
Měli dorazit dneska.
Celá rota.
Jaké to bylo?
- Hezké. - Jo?
Jo.
Tady.
Přivoň si.
Jak se jmenuje?
Eloise.
Pleť má bílou jako mléko.
A prsa…
Hej.
Taky si chci přivonět.
Alberte.
- Kroppe! Dej mi to. - Na.
- Ach bože. - Tjadene.
Taková holka nikdy nemá špínu za nehty.
- Ne. - Nanejvýš trochu písku z pláže.
Tjadene.
- Vrať mi to. - Určitě se koupe dvakrát denně.
Tjadene.
Prosím. Je to moje.
- Tjadene. - Ne, teď ho mám já.
To byla pořádná rána.
Minomet.
Vystřelil ho z uniformy.
Patří k těm, co hledáme?
Ne, zmizeli včera.
Tenhle už tu chvíli visí.
Žádná sranda.
Nebuďte citlivky.
Kolik jich mělo být?
Šedesát zelenáčů.
Ráno tuřínový chleba.
V poledne tuřínový chleba. Pořád tuřínový chleba. Mám toho dost.
Řekněte, až je najdete. Já už se ani nehnu.
Plyn.
Byl tu plyn.
Ano.
Dobrý den, madam.
Já jsem Kropp.
A ty?
Chceš…
Chceš jít se mnou?
Bez problému.
Kate.
Kate!
Kurva.
- Děcka zatracený. - Jo.
Sundali si masky moc brzo.
Za chvíli Němci nebudou.
COMPIÈGNE, FRANCIE 8. LISTOPADU 1918
Pane generále.
Co je nového, Brixdorfe?
Francouzi na nás vyvíjí tlak.
Ráno zvědové zachytili rozkazy povolávající do Latierre celé divize.
Ve Fernancourtu uvízla flotila tanků.
Musíme se připravit na útok.
Sociální demokracie přinese konec lidstva.
Pane?
Právě jsem posadil naši delegaci na vlak do Compiègne,
kde má vyjednat příměří.
Brixdorfe, tihle lidé zaprodají naši vlast.
Mým rozkazem je válka.
A dokud to tak bude, budu bojovat zuby nehty.
Musíme vydržet a počkat na nové vojáky.
Za pár měsíců budeme mít nové rekruty.
Francouzi se nám snaží vnutit ty své zasrané podmínky.
Já se nevzdám.
Teď musíme udeřit vší silou.
Pane.
Co se nás týče,
musím trvat na tom…
Musíme trvat na tom…
Bože.
Sakra.
Poručíku!
Vojáci, sbalte si věci,
srolujte ložní prádlo, umyjte si nádobí.
Celý pluk se přesouvá do první linie.
Jde každý, kdo se udrží na nohou.
Vstávat, sakra!
Myslíte si, že Frantíci počkají, než si uhladíte chlupy?
A je to tu zas.
Kam pojedeme?
Kam? Do bitvy.
Pan maršál vás čeká.
Hned se vrátím.
Závidíš, co?
Stojím před vámi
v naději, že naši přítomnost využijete jako příležitost
k pozastavení všech nepřátelských akcí.
Ve jménu lidskosti vás žádám o okamžitý klid zbraní
po dobu našich jednání,
abychom ušetřili naše národy zbytečných ztrát.
Matthias Erzberger, vedoucí německé delegace.
Weygande, co ti pánové chtějí?
Nevím.
Maršál Foch se ptá, co sem pány přivádí.
Rádi si poslechneme vaše návrhy
pro vyhlášení konečného příměří na moři, na souši a ve vzduchu.
Žádné návrhy pro vás nemám.
Co tím myslí?
Myslím, že se mu nelíbilo, jak jste to formuloval.
Ano.
Dobrá tedy…
Pane maršále,
rádi bychom znali vaše podmínky…
Chce, abyste ho oficiálně požádal.
Pane maršále,
žádám vás o příměří.
Žádáme vás o příměří.
Máte 72 hodin na přijetí našich podmínek. Nelze o nich jednat.
- 72 hodin? - Dokud nepodepíšete, bude se dál bojovat.
Pane maršále,
ve jménu Božím, nenechte uplynout 72 hodin.
Venku umírají lidé.
Tak to podepište.
Rozumím.
Zavelte k útoku.
Vojáci, v chod.
Pohyb. Vylezte ven!
V chod, vojáci.
V chod.
Vojáci, v chod.
Vojáci, v chod. Vpřed.
Vpřed!
- Rychleji! - Hurá!
Vpřed, chlapi!
Vpřed!
Hurá!
Držte se v řadě!
Pokračujte!
Pohyb!
Jdeme, Paule. Dělej!
Pryč odtud!
Palte!
K zemi!
Kryjte se!
Utíkejte!
Zůstaňte na místech a semkněte řady!
Ruční granáty!
Až budou nad námi, miřte na pásy.
Vstávat, chlapi! Pohyb!
Franzi!
Za ním!
Franzi!
Pojďte! Za mnou!
Franzi!
Paule!
Útok!
Paule.
Paule!
Palte!
Ústup!
Ne, nestřílejte!
Ne!
Ne! Nestřílejte!
Alberte.
- Alberte. - Jdeme!
Pojď!
Jdeme!
Kde je Franz?
Ztratil jsem Franze!
Katczinsky! Zajistěte kulomet a dejte se na ústup!
Přeskupíme se v Eguisacu, Dva kilometry na severovýchod!
Chybí mi kamarádi, pane!
A mně chybí máma! Kruci!
Granáty! Munici! Jdeme!
Paule, pojď!
To není vyjednávání, to je diktát.
Možná bychom se měli vrátit do Spa s generálním štábem.
K čemu by to bylo?
I když nakonec prohrajeme,
nebude to o nic horší než se vzdát.
Až na to, že padnou další statisíce.
Alsasko-Lotrinsko, obsazení Rýna, děla, lokomotivy, vlaky…
To je naprostá kapitulace!
Každý měsíc připluje do Evropy 250 tisíc Američanů.
Marne, Cantigny, Cambrai. Prohra za prohrou.
Od příměří nás dělí jen falešná hrdost.
Je načase uklidit tu spoušť, co jste tu s generály nechali.
Ale pokud chcete odejít, poslužte si.
My zůstáváme.
Je zima.
Bez vlaků a zásob nás bolševici rozdrtí.
Muži budou cestou domů hladovět,
místo aby se ctí padli v boji.
Se ctí?
Můj syn padl ve válce. Kde je jeho čest?
Von Helldorfe.
Pošlete na velitelství telegraf s požadavky Spojenců.
Informujte vládu.
Máme 72 hodin, pánové.
Každou minutu, kterou promarníme, zemře další voják.
Modleme se za smilování, ale proboha,
ať už ta válka skončí.
Ústup!
Ustupují! Pokračujte v palbě!
Pokračujte v palbě!
Buď zticha!
Sklapni!
Ne.
Přítel.
Mrzí mě to.
Promiň.
DUVAL, GÉRARD TISKAŘ
Doma…
Tvoje žena… Slibuju.
Slibuju.
Slibu…
Kdy jste se narodil, Brixdorfe?
V červnu 1877.
- Dítě léta. - Ano.
Co dělá váš otec?
Rodina vlastní dílnu v Holsteinu.
Na výrobu čeho?
Jezdeckých sedel, pane.
Jezdecká sedla.
Po těch vždycky bude poptávka. Budoucnost máte jistou.
Mám velké štěstí.
A?
Těšíte se domů?
- Až tu nebudeme potřeba? - Ano.
Po válce na mě čeká práce.
Převezmu rodinný podnik.
Blahopřeju.
A vy?
Já jsem voják.
Otec byl u tohoto pluku jako důstojník.
Bojoval pod Bismarckem ve třech válkách.
Všechny tři vyhrál.
V roce 1871 pochodoval na Paříž
a vrátil se jako hrdina.
Narodil jsem se pozdě, Brixdorfe.
Půl století bez války.
Co je voják bez války?
Byl jste si s otcem blízký?
Možná v dětství.
Muž se rodí sám,
žije sám
a sám umírá.
CÍSAŘ ABDIKOVAL
Vstupte.
- Co se děje, Von Helldorfe? - Hindenburg.
Tak to otevřete.
Máme to podepsat.
Je po všem!
Zabouchej na dveře kláštera
a najdeš tam jen zloděje a darebáky.
Je konec. Ty tlusté svině to konečně pochopily.
Konečně vyjednávají. Brzy se vrátíme domů, vojáku!
Kde je ošetřovna?
- Ne! - Chloroform, rychle!
Bäumere.
- Tjadene. - Bäumere.
Co se ti stalo? Kde tě trefili?
Nad kolenem.
Myslím.
Nic necítím.
Jak je ta rána vysoko?
Nemůžu zvednout hlavu.
Aspoň deset centimetrů.
Jedeš domů, Tjadene.
- Myslíš? - Jasně.
Takhle nemůžu být četník.
Zatraceně.
To víš, že můžeš.
Uvidíš.
Nenechám si ji uříznout.
Nehodlám žít jako mrzák.
Nebudeš muset.
Poradili si tu i s těžšími případy.
Paule.
Mám ti něco předat.
Je mrtvý?
Teď musíš být statečný.
Jsi naživu.
Buď za to vděčný.
Kvůli nám. Kvůli všem, co to nepřežili.
Mlč.
Poslouchej. To nesmíš říkat. Ty ne.
To by se ti líbilo. Ne, dokud tu nebudou…
Jsou lazaři nebo v hromadných hrobech.
- Nandávej. Cítím, že už to je. - To nejde.
Proč ne, ty pobudo?
Vařil jsem 150 chlapům. Nemůžu nakrmit 80 chlapů jídlem pro 150!
Máš v hlavě nasráno, nebo co?
Dostali jste zásoby pro druhou rotu.
- My jsme druhá rota! - Jo!
Tak nandávejte! Tečka!
Kate!
- Kate! - Paule!
Kate!
Paule!
Kate, ty žiješ.
Ty žiješ.
Paule.
Tjaden to dostal.
Leží v kostele.
Dáme mu dvojitou porci.
Ano, pojď.
Opatrně.
A ještě něco.
Sakra, myslel jsem, že je po tobě.
Jednou všichni umřeme.
Ale ne v cílové rovince.
Jestli umřeš dřív než já, zabiju tě.
Tjadene.
- Kate? - Ano.
Kate.
Přinesli jsme ti polévku.
- Vzali jste příbor? - Ano, máme i příbor.
Dobrou chuť.
Ne, přestaň, Tjadene!
Slyšíš? Přestaň!
Potřebujeme pomoc!
Proč jsi to udělal?
Proč?
Je po všem, hoši.
Vykrvácí!
Tjadene.
Co je?
Něco jsem ztratil.
Umíš francouzsky?
Máma chtěla, abych se naučil.
Aha.
A hrát na klavír.
Nechtěla, abych šel do války.
„To není pro tebe,“ říkávala. „Hned tě zabijí.“
Chtěl jsem ji přesvědčit o opaku. A takhle to dopadlo.
„Za pár týdnů budeme v Paříži.“
Nemůžu jen tak vymazat roky plné ručních granátů.
Paule.
- Ten zápach nikdy nesmyjeme. - Dost.
- Ludwig je mrtvý. Franz, Albert… - A co my teď s tím?
Už mají pokoj.
My žijeme.
Celé je to jako horečka.
Nikdo ji nechce, ale najednou je tady.
Nechtěli jsme to. Ostatní taky ne.
A stejně jsme tu. A stejně je tu půlka světa.
A Bůh se dál dívá,
jak se tu zabíjíme.
Tak to je.
Ale co já vím?
Nevím nic.
Jsem jen figurka s puškou.
- Jdi spát. Měli jsme kliku. - Ano.
Kate?
Na co zemřel tvůj syn?
Na neštovice.
Bojím se, co bude dál.
Neboj.
Henri.
Ochutnejte.
Jsou čerstvé?
Promiňte, pane, ale nemyslím si.
Pane maršále.
Poslouchám.
Císař abdikoval.
Vojáci odmítají poslouchat rozkazy. Dezertéři se toulají krajinou.
Nová vláda udělá vše pro to, aby splnila své povinnosti,
ale obyvatelstvu bez vlastního zavinění
hrozí hladomor a anarchie.
To je nemoc poražených, nikoli vítězů.
Toho já se neobávám.
Na kompromisy nepřistoupím.
Pane maršále, prosím vás.
Buďte k protivníkovi fér, jinak bude mír nenávidět.
Fér?
Vy chcete mluvit o férovosti?
Podepište to.
V zápise ať je uvedeno,
že příměří vstoupí v platnost za šest hodin.
V jedenáct hodin, jedenáctého dne, jedenáctého měsíce.
Výborně.
Válka skončila.
Co teď budete dělat?
Co vidíte, Brixdorfe?
Latierrské pláně, pane.
Eguisac.
To vidím taky.
A německé vojáky, co prchají jako zajíci.
Francouzi nám serou na hlavu
a kdesi tam venku je vlak plný přizdisráčů,
co prodávají naši vlast.
Stáhněte rekruty ze všech pozic. Ať nastoupí na dvoře.
Musíme se z těch sraček vyhrabat!
Komunikovat s nepřítelem je i nadále zakázáno.
Zaprvé, dnes, 11. listopadu v 11 hodin dopoledne
na celé frontě skončí všechny bojové akce.
Zadruhé, vojáci nesmí překročit hranici
dosaženou v tuto hodinu a den.
Kolik je hodin?
- Proč nespíš? - Poslouchej.
Je tu takové ticho.
Asi jsem ohluchl.
Podepsali to, Paule.
Válka skončila.
Je konec.
Máš hlad?
Já jo.
Kam jdeš?
Pojď, než se ten parchant probudí.
- Co budeš dělat na Vánoce, Paule? - Nevím.
Já upeču husu.
S červeným zelím a bramborami.
Pak zapálím svíčky a políbím svou ženu.
Bože, ona je tak krásná.
- Ano? - Jo.
- Jak vypadá? - No…
Má dlouhé kudrnaté vlasy. Tmavé.
Je baculatá a silná.
Vánoce.
Ty jsou ještě daleko.
Nejsou. Jsou tu co nevidět.
Chceme další dítě. Děti.
O čem jsou Vánoce bez dětí? O ničem.
Viď?
Jednou…
Až se vrátíme domů…
- Jo? - Podnikneme něco velkého.
My dva společně, dobře?
No…
Co?
Jsem švec, Paule. Opravuju boty.
Ty umíš číst a psát. Máš maturitu.
K ničemu mi to nebylo.
Co chceš dělat?
Přibíjet podrážky na boty?
Chceš mě urazit?
Ani dopis od ženy si nepřečtu.
Ty půjdeš na vysokou.
Nebo tě zastřelím.
Padají mi kalhoty.
Kalhoty mi sjíždí na paty.
Musíš se trochu najíst.
Brzy budeme doma a budeme jíst, co chceme.
Co hrdlo ráčí.
Jsi na řadě.
Jestli mě sedlák znovu chytí,
tak mě asi zastřelí.
- Pozor na čokla. - Jo.
Podívej.
Je to moc dobré.
Dáš si?
Kurva.
Stůj!
Zloději!
Kate!
Utíkej!
Parchante!
Krucinál.
Zabijeme je, parchanty.
Sakra.
Podívej.
Co je?
- Měl jsem štěstí. - Trefil vejce?
- Zmáčkni to. - Dobře.
- Vylij je dovnitř. - Jo.
Pěkně všechno.
Můžeme je osmažit.
Blbost. Sníme je takhle.
To taky půjde.
Není nic lepšího.
Hned se vrátím.
Kate?
Kate!
Co se stalo?
Jdeme…
Kdo to vystřelil?
Ten spratek z farmy.
Sedlákův kluk.
Kate.
To je bordel.
Jak je velká?
- Na malíček. Vytáhnu kulku. - Ne, dej mi radši cigaretu.
Nech to na zdravotníka.
Šoupli mě do třídy se sedmiletými.
Já už se začínal holit.
Najdi rým
na slovo muška.
Vůbec nic se s tím nerýmuje.
Do hajzlu.
Proč zrovna teď?
- Musíme jít dál. - Jo.
Jdeme.
Dobrý, Kate?
- Puška. - Co?
Puška se rýmuje s muška.
Až se vrátíme domů, ušiješ mi nové boty.
Z chůze mi krvácí nohy.
Stát!
Zastavte!
Stát!
Zdravotníka!
- Zbytečně jste se s ním tahal. - Co?
Je mrtvý.
Vždyť má jen malou ránu.
Ano, černá krev. Zásah přímo do jater.
Došlo k otravě orgánů.
Je v bezvědomí.
Ne. Je mrtvý.
Mrtvého snad poznám.
To není možné. Před chvílí se mnou mluvil.
Je v bezvědomí.
Vidíte?
Měl smůlu. Těsně před koncem.
Vojáci, za mnou!
Generál nás posílá domů! Vracíme se domů!
Jedeme domů!
Běžte! Pokračujte!
Hněte sebou!
Pozor!
Vojáci.
Stojíme tu jako bratři
ve světě nepřátel
a musíme přihlížet tomu,
jak němečtí sociální demokraté přistoupili na hanebné příměří,
kterým náš milovaný lid učinili zcela bezbranným.
Kamarádi.
Brzy se vrátíte domů
k rodičům, manželkám a dětem.
Válka skončila.
Po letech obětí a utrpení se můžete těšit na svou odměnu.
Tou bude obdiv za vše, čeho jste dosáhli.
Kamarádi,
chcete se však vrátit jako vojáci a hrdinové,
nebo jako zbabělci, kteří vzali do zaječích?
Vojáci.
Udeříme teď na nepřítele vší silou.
Latierre patří do rukou Němců.
Zmocníme se plání ještě před jedenáctou a zakončíme válku
vítězstvím!
Vpřed!
Ať Bůh stojí při nás, jako stál při našich otcích.
Nevrátím se do boje. Já ne!
Ticho!
Zamířit!
- Ne! - Pal!
Roto, zastavit stát!
Pušky dolů!
Bajonety nasadit!
Kolik ještě?
Patnáct minut.
Lefèvrovo víno.
Chudák, šetřil si ho na konec.
- Už si ho nedá. - Díky, pane.
Na vás a Lefèvra.
Je dobré.
Noční můra skončila.
Nepřítel útočí!
Na místa!
Pal!
Granáty!
Do útoku!
Ne!
Ne, prosím, ne!
Příměří!
Je jedenáct hodin!
Zastavit palbu!
Je jedenáct hodin!
BUNKR 2
Jste v pořádku, vojáku?
- Ano. - Dobře.
Začněte sbírat.
Krátce po vypuknutí nepřátelských střetů v říjnu 1914
ustrnula západní fronta v zákopové válce.
Do konce války v listopadu roku 1918 se fronta téměř nehnula.
Na frontě padly více než tři miliony vojáků,
kteří často bojovali o postup o pouhých pár set metrů.
V první světové válce zemřelo téměř 17 milionů lidí.
NA ZÁPADNÍ FRONTĚ KLID
Překlad titulků: Drahomíra Rezková